Indiana Jones and the Infernal Machines 

Level 9: Teotihuacan 

Ígéretünkhöz híven, folytatjuk Indiana Jones kalandjait. Nem is szaporítjuk tovább a szót… kezdődjék a tánc. Kalandjaim legújabb helyszínén körülnézve rögtön láttam, hogy nem lesz egyszerű dolgom. A kezdeti nehézségeken és a néhány csapdán könnyedén átjutottam de a többszintes teremben meggyűlt a bajom a fejtörőkkel. Leugrottam az alsó szintre, ahol a szobornál ráhúztam a földre rajzolt szimbólumokra a tartópilléreket, aminek hatására a totem felemelkedett. A kinyíló ajtón beosontam, majd a csapdát aktiváló gombra rálépve végignéztem az orrom elé zuhanó hatalmas követ. Kihasználva az ókori automatikát a lezúttyanó kőre állva fellifteztem a következő szintre. A fent található nyomógomb illetve kerék immáron működőképessé vált. A feladat ettől a pillanattól kezdve pofon egyszerű volt. A Lent található fogaskerekek megfelelő helyre történő húzásával kinyitottam a szimbólumokkal ellátott ajtókat. A jaguár jelű ajtó mögött kijátszottam a csapdát, majd az előttem megnyíló szobában a lépcsőkön felmászva magamhoz vettem a jaguár szobrot. A halas ajtó mögötti medencében megfürödve, majd a jobb oldali szobornál partot vetve végre használhattam a "water keyt". A víz alatt megnyíló alagúton átevickélve újra a vízbe vetettem magam, ahol a medence közepén székelő hatalmas kőmonstrumon meghúztam a kapcsolót. Természetesen eme cselekedetem meghatározó eseménnyé vált, s a hatás nem maradt el. A terem túloldalán lévő ajtón betérve felkeltette a figyelmemet a jobbra található omladozó fal, amin felkapaszkodva az imént felemelkedő kőtömbre ugorhattam. Az ugrást követően addig ügyeskedtem, amíg a medence feletti szakadékot átugorva felmászhattam a fallétrán. Fent egy szökellést az ostorom krokodilon történő csattanása követett. Átugorva ismét a falmászás könyörtelen kínjait kellett megélnem. Erőlködésem gyümölcse az egy szinttel feljebb található szobor és a falba helyezett tükör lett. Új szerzeményeimmel a tarsolyomban végre továbbhaladhattam, de még mielőtt munkámat bevégeztem volna leszámoltam a hirtelen megjelent katonákkal, majd kinyitottam a madár szimbólummal ellátott ajtót. Bent átvágtam a balra lévő pókhálót, majd a csapdákat átugorva berobbantottam a falat. A katakombába jutva felmásztam a falon. Kis idő elteltével átugrottam a zöld kristályhoz, majd ismét a falat mászva egyre feljebb és feljebb jutottam, amíg el nem értem a harmadik kis szobrot a pókháló mögött lévő kapcsolóval nyitható ajtó mögött. Végül kinyitottam az utolsó szobát. Bent elhelyeztem a szobrokat majd a tükröt beillesztettem a nagy szobor kezébe. Az út megnyílt életem következő fejezete felé. 

Level 10: Olmec Valley 

Kalandjaim legújabb helyszínére érkezve megcsodálhattam a lábam alatt hulló vízesést és az alant elterülő tájat. Végigkászálódva a barlangrendszeren ráléptem a folyó partján található kőlapra, aminek hatására a függőhíd összeért. Sajnos azonban a csoda csak addig tartott, amíg rajta álltam, leléptem hát és elindultam megkeresni a megoldást. Miután átvágtam az utamat akadályozó indákat, na meg a mérgesen sziszegő kígyó torkát elindultam a folyó mentén, majd az első sziklánál jobbra fordulva ráleltem egy új felfedezetlen barlangra. Bent egyenes út vezetett az elágazásig, ahol először toronyiránt folytattam utamat, ügyet sem vetve a balra fekvő járatra. Kisvártatva egy totemmel díszített szobába érkeztem, ahol kamatoztatva ügyességemet felkapaszkodtam a felső szintre. Fent, a leomlott kődarabról ostorom segedelmével átugrottam a szoborra, ahonnan könnyedén továbbhuppantam a szemközti párkányra. Utamat folytatva megpillantottam azt a különös követ melyre furcsa figura volt festve. Hatalmas erőlködéseket követően betoltam a sziklát, majd recsegést és ropogást követve beomlott lábam alatt a talaj. A zuttyanást követően elindultam felfelé a lejtőn s a csapdát aktiválva fedezékbe vonultam az életemre törő ködarabot kicselezve. A kő a lehető legjobb helyen harapott a fűbe, s nekem nem maradt más dolgom, amit azt gyorsan használva aktiválni az első hidat. Innen visszaszaladtam az előbbi kereszteződésig, ám utamat az előbbitől eltérően balra fojtattam. Az imént használhatóvá vált hídon átgyalogolva újra egy különös odúba érkeztem. Minden tudásomat latba véve átpattogtam a köveken egészen a liánokkal benőtt barlangig. Bent ismét egy mérges kígyó és a még össze nem érő híd várt. Kénytelen voltam, visszabattyogni a ledőlt totemig, ahol lemászva a sziklákon megtaláltam a megoldást. A kapun kilépve a már jól ismert táj képe fogadott, lepottyanva a mintás kőre ismét barlang várt és a már ismert mérgezett nyílvesszőket köpködő kőszobrokra hasonlító oszlopok. Bent megmártóztam a medencébe, s ha már ott voltam meghúztam a medence kapcsolóját. Szezám tárulj, mondta az ajtó és bebocsátást engedett termébe. A faragott kockakövet betoltam a falig majd a megszokott módon elintéztem gördülő társát. A robogó kőre ügyet sem vetve elindultam felfelé az emelkedőn, majd körülbelül félúton a tarsolyomban lévő pokoli szerkezettel berobbantottam a balra lévő falat. A megkerülő manőver után a kőplatformra taszigáltam a követ és az ez által összenyíló hídon áthaladva megérkeztem kihívásaim legújabb helyszínére. Még mielőtt észbe kaptam volna a másvilágra kellett küldenem néhány akadékoskodó orosz katonát. Ez a művelet nehezemre esett mivel az erőszak nem kenyerem. Bent ismét kezembe vettem hű társamat, az ostort és segítségével átlendültem a párkányra. Ugrásokat szökkenések követtek egészen addig, míg meg nem érkeztem a majomfejre emlékeztető szoborból kiáramló vízesésig. A vízbe ugorva beúsztam a víz mögé, ahonnan felmászhattam a szoborhoz. A fent található kapcsolóval megálljt parancsoltam a zuhogó vízfolyamnak, majd a már üres medencébe vetettem magam. A mederben bánatosan hentergő követ betoltam a fal üregébe, de sajnos puszta kezem ereje nem volt képes arra, hogy a hatalmas követ átpasszírozza a járaton. Kénytelen voltam segítségül hívni a víz elsöprő erejét, ám ehhez újra be kellett kapcsolnom a folyamot. Ezen megpróbáltatások után idegölő reflexekre és eszméletlen sebességre volt szükségegem ahhoz, hogy a kígyókkal teli teremben átcsusszanhassak az időre csukódó ajtón. Kiérve a friss levegőre eldöntöttem a hatalmas szobrot, ami ez által hídként szolgálva segített továbbjutásomban. A robajlást ostorcsattanás, lendülés és kúszás követett, míg végre kijutva a szabadba felmászhattam a piramis formájú épület tetejére, ahol magamhoz véve az idolt leereszkedtem a sárkánybarlangban. Lent kicselezve a sárkányt magamhoz vettem az isteni szerkezet újabb darabját. A szerkezet segítségével a kék gyémántok alá állva felemelkedtem a középső placcra, ahol a perem négy sarkában lévő lifttel aktiválhattam a földből kilövellő lándzsákat. Ezek segítségével végre megöltem a sárkányt, ám sikeremnek nem örülhettem sokáig, mivel a gaz orosz cselszövő foglyul ejtett és hajójára cipelt. 

Level 11: V.I. Pudovkin

Miután magamhoz tértem a cellámban, valahogy ki kellett szabadulnom. Felmásztam hát a vaságyra és lenyitottam a szellőzőt. Ezután kopogtam a bejárati ajtón, s még mielőtt az őr belépett volna elbújtam a szellőzőben. Kijátszva őrt, majd rázárva az ajtót belevágtam az új kalandba. A hajón minden tárgyat fel kellett szednem különös tekintettel a pokoli masinákra, amik közül a láthatatlanság keltőre a közelben rögtön rátaláltam. A mellékelt térképen lejegyeztem az összes pontos tárgy helyét. A Hajón nem ütköztem igazán észbontó fejtörőkbe, a darut aktiválva és a sárkánytól felvett szerkezettel feljuthattam a felsőbb szintre, míg végül néhány falat berobbantva begyűjtöttem a csónakot leeresztő kurblit és elhagytam a hajót. 

Level 12:Meroe Pyramids

Miután megérkeztem erre homokos és sivár vidékre felfedeztem a piramisok szépségét. Kiszállva autómból azonnal magamhoz vettem az autó hátulján lévő benzines tankot. A járgány közelében azonnal figyelmes lettem az árván hentergő szabályos kocka alakú kövekre, amiknek tologatása és húzogatása után kiszabadítottam a homok felszínén fekvő kőlapot. Mivel akkor még mit sem tudtam szerepéről tovább, ballagtam, amíg a legtávolabbi piramis sötétbe burkolózó nyílásában fel nem figyeltem egy bennszülött kissrác remegő hangjára. Hívogató szavaim süket fülekre találtak, ám kis idő múlva a suhanc elárulta, hogy bujkálásának titka a kint garázdálkodó hiénáktól való félelmében keresendő. A piramis mögötti szertár ajtaját zárva találtam, de a kis ablakon bepillantva nem lehetett nem észre venni a bent lévő puskaporral töltött hordókat, amikbe gyorsan bele is eresztettem pár golyót. A csendet megtörő hatalmas robajt követően letakarítottam ruhámról a port és a tátongó nyíláson bementem a lomtárba, ahol magamhoz vettem a szögön elnyúló láncot, az asztalon heverő rakétavetőt és a házikó sarkában hentergő vödröt. Rövidebb tétovázás után elballagtam a bánya bejáratához, ám szomorúan vettem tudomásul, hogy a leszakadt sínpár nem bírja el súlyomat. Az imént szerzett lánccal megjavítottam a csilleliftet, majd az indítókarral üzembe helyeztem azt. A berendezés szikrákat vetve beindult, s én kapva az alkalmon leereszkedtem a mélybe. Lent a jobbra található rozoga csille mellől felvettem a rozsdás masina leszakadt kerekét, majd jobbra elindulva egészen a csontvázig gyalogoltam, ahol felkeltette a figyelmemet a homok csillogása. Lehajolva megpillantottam a megboldogult kalandor zsebóráját, és be is tettem hátizsákomba. Legfrissebb zsákmányommal visszamentem a kissráchoz, aki miután az összes kóborló hiénát likvidáltam szóba elegyedett velem. Mondandójából kiderült, hogy egy óráért cserébe átegyensúlyoz a leszakadt sínpáron és elhozza a barlangban lévő csillogó kristályt. Nem volt hát választásom, odaadtam neki kincsemet, és átvettem tőle a barlangból átcipelt kristályszemet. A szertárhoz legközelebbi piramis hátsó falán érdekes omladozó kövekre lettem figyelmes, amin felmászva végre bejutottam az első piramisra. Miután felfedeztem az ősi sírhely legrejtettebb termeit, visszamentem a piramis egyik termében lévő kúthoz, melynek rúdjáról hiányzott a vödör. Ráhelyezve a birtokomba lévőt működésbe hoztam az öntözőrendszert. Hosszas bolyongás után rájöttem, hogy át lehet jutni egyik piramisból a másikba, és hogy elsődleges feladatom a sírhelyek csúcsán található fáklyák meggyújtása lesz. Ahhoz azonban, hogy az összes fáklyát meggyújtsam, több fejtörővel meg kellett birkóznom, amik közül az egyik a folyamatosan felém közeledő kőtömb problémája volt. A megoldás azonban a közelben volt, pontosabban a hátizsákomban. Ugyanis ezen a ponton használnom kellett a pokoli masinériák azon példányát, amit még a lávaszörny elleni csatában szereztem meg. A láthatatlanság gépezetét. Miután az összes piramisban meggyújtottam a fáklyákat elhagytam a piramisokat és megkerestem a fáklyák fényének gyújtópontját a homokon. A fénysugár végére állva morajlás törte meg a csendet, ami egy felemelkedő kőszobornak volt köszönhető. Így tettem az összes fényforrás esetében is, ám a szobrok kiemelkedésén kívül semmi sem történt. Ekkor eszembe jutott a kissráctól kapott kristályszem, amit gyorsan be is helyeztem az összes szoborba. Az eredmény szerencsére nem maradt el, s végül bejuthattam a megnyíló tárnába. A bent lévő sínpárok és az ürességtől kongó csille arra a következtetésre juttatott, hogy ezt a pályát csak az ősi bányász masina használatával hagyhatom el. A csille motorja azonban nem indult, a hiba megkeresése azonban nem okozott nagy fejtörőt…még jó hogy kalandjaim kezdetekor magamhoz vettem a Jeep üzemagyag tartályát. A benzint betöltve a tankba elhagyhattam a tárnát, s magam mögött hagyhattam a legszebb sivatagi kalandot, amit valaha megéltem. 

Level 13: King Sol's Mines 

Adrenalinpumpáló száguldozás után, melynek során hamar rájöttem, hogy a fejem alulmarad a lelógó cuccokkal szemben keménység terén, az első nagyobb barlangban megkerestem a váltóházat, ahol meg is találtam a váltók átállításához szükséges kapcsolókat, de áram híján semmi sem működött. Nem is csoda, hisz a térkép mögötti biztosítékdoboz üresen ásítozott. Remek, mehetek biztosítékot keresni a feneketlen pokol kellős közepén… ráadásul az egyik kar beszorult, meg kellene olajozni. A következő barlangban a "Quest for the Fuse" véget ért, az egyik kocsiban bukkantam rá az állomáson. Nem messze találtam egy folyosót, mely a piramishoz vezetett. Megjegyeztem a helyet, majd csillére kapva visszasuhantam a váltóházba. Biztosíték be a helyére, OK, majd a páratlan számokhoz való vonzódásomnak engedve meghúztam az 1. és 3. váltókart. Üldözőbe vettem a felbukkanó vörösök kocsiját, mígnem egy hatalmas robbanás akasztotta meg a lendületemet. Míg a fülem kicsengett, pokolra küldtem a maradék ruszkikat, majd felszedtem a robbanás szaggatta földről az olajt rejtő szekrény kulcsát. Az állomás utáni teremben beszereztem az olajt, majd bőven meglocsoltam vele a rakoncátlankodó 4. váltót, mígnem engedelmesen, simán működött újra. A hármas számú váltó utáni szobában körülnéztem, majd visszakerekeztem egy keveset egészen a kapuig. Szemet gyönyörködtető vízesésre bukkantam, melyet közelebbről meg kellett vizsgálnom. Igyekeztem szárazon megúszni az átkelést, majd hű korbácsomat meglendítve bejutottam a rejtekhelyre, ahol az Eye of Horus várt reám. Körülnéztem a víz alatt és egy átjáróra leltem, mely érdekes helyekre vezetett. A víz alatti ládák felkeltették az érdeklődésemet, kikászálódtam a vízből, majd a szarkofágokat rejtő barlangban némi ugrándozást és mászkálást követően megtaláltam a Napkirály Zöld Gyémántját (King Sol's Green Gem) is. Ha már a zöld megvolt, elmentem a kékért is. A 4. váltó előtt, a leszakadt híd alatt kecmeregtem ki a kocsiból, majd ostorom segítségével átlendültem a mélység felett. Gyalogosan követtem a síneket, majd az okvetetlenkedőket lerázva az Urgon's parttal bezúztam a folyosó bal oldali falán a repedezett részt. A sziszegő őrökön kívül ravasz lándzsacsapda is lesett az óvatlan kalandozókra, de ostorommal lecsaptam a gyémántot a helyéről, ami beindította a csapda kioldószerkezetét. Gyorsan zsebre tettem a kék ékkövet, majd elindultam a vörösért. A 4. és 5. váltó után a dobozoknál szálltam ki, a bal oldali falon pedig hamarosan rejtekajtót fedeztem fel. Szétlőve a hordókat felmásztam a létrán, majd hamarosan meg is találtam a csodálatos vörös követ. Beíveltem egy gránátot a kő mögötti lyukba, a kígyók megköszönték szépen. Áhítattal a kezembe vettem a gyémántot, mire a falak megmozdultak körülöttem, nyomorult életemet pedig csak egy, a lyukba irányuló csont nélküli csukafejessel tudtam megmenteni. Visszatértem a csilléhez, majd elérkezettnek láttam az időt a piramis felkeresésére. Hihetetlen őrmennyiség állta volna szívesen utamat, de hamar az arcukra fagyasztottam mindörökre az utolsó vicsorításukat. Elhelyeztem Horusz szemét az őt megillető helyre, mire a piramis megemelkedett. A jobb és bal oldalon is elugráltam a vörös és zöld kövek elhelyezése érdekében, majd mikor a piramis tovább emelkedett, megtaláltam a helyét az utolsó, kék gyémántnak is magasan a fejem fölött. Fellebegtem, majd leereszkedtem a piramis aljához, ahol egy nyitott ajtó várakozott türelmesen rám. 

Level 14: Nub's Thomb 

Ügyesen elvergődtem az oszlopterembe. A következő szobában, ahol két masszív oszlop állt, felmászva a falon egy csúszdához jutottam, ahol helyzeti energiámat gyorsan mozgási energiává alakítottam át. Felmásztam a folyosóvégi platformokon, így visszajutottam a kétoszlopos szobába. Elmozdítottam helyéről a közeli szobrot, majd átvágtam magamat a rejtekajtót elzáró kuszmászon. Meghúztam a folyosó végi kart, majd lefelé vezetett utam tovább. Újfent "behálózott" ajtóhoz vezetett utam, de átküzdöttem ezen is magamat. Háromszor arrébbvonszolva a kőtömböt bejutottam a mozgó platformok szobájába. Óvatosan egyensúlyozva átkeltem rajtuk, majd felmásztam a bal oldali Anubis kápolnához. Az alul talált gomb mozgásra késztette a szobrot. Az ajtón átkelve kimásztam a tetőn levő lyukon, majd szembesültem Anubissal. Korbácsommal lecsaptam az ősi szobor karját, felszedtem a földről, majd angolosan távoztam. Az oroszok persze vártak már reám. Átlépve a hullákon jobbra indultam, majd átostoroztam magamat a zöld folyosó végére, ahol gyorsan be is nyomtam a talált gombot. A közeli szarkofág leereszkedett, így megnyílt az út visszafelé, a hiányzó karú robothoz. Rövid, véres vágta után sebészi pontossággal helyére illesztettem Robo karját, aztán a jobbra tőle található karral kinyitottam az ajtót. Bent a bal oldali falnál az Azerim's Parttal fellebegtem a gyilokjáróra. Az oszlopokon átugrálva megnyomtam a talált gombot, erre megnyílt a padló a terem közepén. Volodnikov széles alakja bontakozott ki a semmiből, majd tűnt el a lejáróban. Újra kinyitottam a gombbal, aztán követtem az oroszt. A gombbal beállítottam a lépcsőt, majd egy hatalmas bronzkerekes terem akadt utamba. A szanaszét heverő tömbökkel eltorlaszoltam a középső folyosót, hogy csapdába ejtsem Volodnikovot, majd az egyik követ behúztam a folyosó közepére a központi átjáróig, elzárva ezzel az orosz útját. Eztán utána vetettem magamat, hamarosan meg is pillantottam a központi épület felső emeletén. Jó néhányszor kicsúszott a kezem közül, míg rá nem jöttem, hogy ejthetem csapdába: a szobában, ahová mindig menekült, a kijárat felé toltam a szobrot. Következő alkalommal így nem tudott meglógni, reszketve odaadta a bronzkereket, majd eliszkolt. A lesipuskást elintézve visszatértem a Golden Turtle elevator szobájába. A közelben talált ládát arrébbcibáltam, míg feljutottam az oszlopon levő nyíláshoz, fent pedig megtaláltam az alant elhelyezett ajtó nyitját. A Teknőc szobába visszatérve kinyitottam a kabin ajtaját, és behelyeztem a bronzkereket az őt megillető helyre. Semmi hatás. Súlyosabb egyéniséget varázsoltam magamból a közeli tömböt a liftbe ráncigálva, erre megindult szépen lefelé, megemelve ezzel az ellensúlyt a túloldalon. Fellebegtem, majd ostorommal átlendültem a súly tetejére. A következő szobában robotok vártak rám, szétszórtam roncsaikat és felmásztam a plafonig. A piranhákkal telt medencébe merülve megnyomtam a gombot a víz alatti folyosó végén, majd kimásztam a bal oldali platformra kapaszkodva. A falatozó piranhákat lerugdostam magamról, majd bezúztam a repedezett falat. Az elektromos bogyó kemény ütéseket mért rám, célszerűbb volt addig futni gyorsan a következő rejtekhelyre, míg feltöltötte magát. Felkapaszkodtam a terem mennyezetéig, majd fellebegtem a felső helységbe. Az oroszlánfejeket mind behúztam a középen ásítozó mélyedés köré orrt orrnak vetve, majd a középső sörényes mögötti gombot megnyomva felcsaltam az elektromos labdát, mely immár nem ártott nekem. Megnyomkodtam az arany és kék gombokat is, többször egymás után, hogy leeresszem a medence vizét. Beúsztam a középen kialakult kis szigetre, majd felmásztam a háromszögletű platformokon, hogy megkaparintsam a Nub's Partot. Visszafelé az ellensúly közelében a frissen szerzett eszközzel működésbe hoztam a két dugaljat, majd fellebegtem a kabinhoz. Kirugdostam a követ, mire felemelkedtünk. Fent rohantam tovább, a Nub's parttal aktiválva az elektromos kapcsolót, majd bazookámmal szélesebbre alakítottam a felbukkanó robot arcát. A sírkamrában a nyomásérzékeny padlóelem kinyitotta a szarkofágot, és felfedett egy újabb elektromos csatlakozót, így Nub szerkezetével megszerezhettem a Nub Szeme kristályt. Ideje volt szembenéznem az óriás robottal. Aktiváltam az összes elektromos kört a padlón Nub szerkentyűjével, hogy rövidre zárjam általuk a lomha acélszörnyet, a kristályt pedig belehelyeztem a terem legtávolabbi végén levő tartójába. Nem volt más dolgom, mint a központi építmény alatt rejtőzve kapcsolgatni a halálos áramütések forrásait, úgy hat alkalommal perzselve meg a robotot, mire végleg felmondta a szolgálatot. Fellélegezve felkapaszkodtam az építményre, majd a robot fejét is kihasználva átküzdöttem magam a gyilokjáróra, ahol egy újabb gomb várta megnyomóját. Ezután részt vettem még egy meglehetősen kemény véleménycserén, melyben Sophia, Volodnikov, a CIA ügynök és jómagam voltunk a tárgyaló felek, majd átadtam a nehezen megszerzett szerkentyűket a műkedvelő hírszerzőnek. 

Level 15: Infernal Machine 

Turner ügynök pancser munkájára esett első pillantásom, képes volt a gépezet darabjait rossz helyre tenni? Na mindegy, az aranykorong helyén bejutva megkerestem a folyosó végén a gombot, ami a középső padlórész nyitját rejtette magában. Sophiával és Turnerrel sikerült összefutnom, de a lány csapdába esett, az ügynök meg nyúlként bátran elszaladt, ahogy Sir Robin tette vala. A vízbe ugorva úsztam egyet, majd a Nub's partot felszedni a villámokat kerülgetve szaladtam a következő folyosó végéig. Vissza a gépterembe, majd fel a fejetlen lószobor tetejére vezetett az utam, ahol felszedtem Azerim szerkentyűjét. A fal középső keskeny részére ugrottam, onnan pedig a korbács segítségével lendültem tovább az átjáróhoz. Újra a gépterembe jutva átugráltam a szemközti oldalra, majd megállás nélkül tovább, be a vízbe, majd gyorsan fel a létrán. A szobában összeszedtem a kincsek mellett Urgon szerkezetét, majd elvittem oda, ahonnan Nubét szedtem fel. A forgó platformokon átszaladva beestem a liftbe, és máris a megfelelő helyen találtam magamat! Az immár működőképes liftet használatba véve megkerestem a másikat, mely az épület felsőbb szintjére vitt. Itt megláttam a láthatatlant, Turner ugyanis Taklit szerkentyűjét babrálta éppen. Mikor meghalt, a szerkentyűt magamhoz véve fellebegtem a következő szintre. Az elektromos labda elől láthatatlanná válva rejtőztem el, majd a falon talált gombbal kikapcsoltam őt. Azerim eszköze felrepített a legfelső szintre, ahol Marduk fejét vettem észre, majd el. A helyére Azerim szerkentyűje került, ez megnyitott egy ajtót alant. A liftbe lépve visszatértem a fejetlen ló, Marduk szobrához. Helyére tettem a kobakját, erre szép lassan elkezdett bandukolni a gépterem közepe felé. Taklit eszközét a jobb szélen levő motorfélébe helyeztem, majd meghúztam a kart.

Level 16:Aetherium 

Érdekes tapasztalat volt ebben a fura világban közlekedni az egyes helyszínek között, a sokadik dimenziókban vezető folyosók láncolatában. Először megkerestem a zöld színű folyosót, amely a kék szobába vezetett, ahol a Tool From Beyond volt. Ezt felvettem, majd a szoba távolabbi végén levő kiutat választottam. Ez a felső szintre vezetett, visszatértem inkább még egy kis időre, hogy bebarangoljam az alsókat. Megkerestem a bíbor utat, mely a Meroe-i bányákba vezetett, majd belevetettem magam a narancsszínűbe, ami a Palawan Lagúnában álló fa idolhoz vitt. Rövid gyűjtögetés után visszamentem az út végéig, majd úszni kezdtem lefelé. Átúsztam a forgó gyűrűk között, majd a gyertyatartónál tértem vissza a valóságba. A következő portalnál beléptem a szobába, ahol legyilkolva a helyi menő csákókat felszedtem minden mozdíthatót. Jó ideig keringtem még a sokdimenziós kocka oldalain, majd megelégelve a tapasztaltakat megkerestem a feljáratot. Nem mentem be a kis átjárón keresztül a szobába, inkább elkezdtem felfelé úszni. Fent megkerestem a kaput, melyen keresztül egy gyémántot véltem felfedezni a padlón. Begyűjtése után továbbhaladtam felfelé egész addig, míg Marduk szobájába értem. Hagyományos eszközökkel lehetetlen volt végezni vele, meg kellett szereznem a tükröt a Teotihuacan portalon átkelve az istennő szobráról. Ezzel visszaverve halálos sugarait. Hat tiszta találat után, melyeket állandó helyváltoztatás közben kellett bevinnem, Marduk lelke a pokolra szállt, én pedig a falon levő nyílásba helyezhettem az utána maradott rózsaszín medaliont. Ekkor az elektromos gömb leereszkedett, én meg hirtelen ötlettől vezérelve csapkodni kezdtem az ostorommal. Így feltöltve elektromossággal hű fegyveremet leúsztam a másik kék csatornán. Hamarosan megtaláltam Sophiát, és Marduk lelkét, ami a levegőben lebegett. A labdákat csapkodva elzártam a belső kapukat, és Sophiát is sikerült kiszabadítanom… egy pillanatra, mert Marduk azonnal megszállta a szerencsétlen teremtést. Megfutamodtam, majd megkerestem az aréna körül elhelyezett 3 portalt, melyek a Napkirály három ékkövéhez vittek el. Ezután találtam egy csatornát, ami az aréna padlójára vezetett, ahol a köveket elhelyeztem tartóikban és megnyitottam az ajtók mögötti portalokat. Felbukkant egy kőépítmény a terem közepén, és a Sophia-Marduk szörny is jelentősen összement az események hatására. A kőre felmászva a kellő mennyiségű medipakkal felszerelve hosszas ütlegelés után sikerült korbácsommal a gonosz lelket kivernem Sophiából, közben néha elrohantam, hogy újratöltsem elektromossággal kimerült fegyveremet. Rövid melodramatikus kitérő után visszatértem a jelenbe, majd befutottam a nyitott portalba. Semmi másra nem figyeltem, csak az ugrásokra, amik segítségével feljutottam a csúcsra. Ott kimászva kezet rázhattam Sophiával végre, és Volodnikovval, akiről kiderült, hogy vérbeli tudós, nem annyira gonosz, mint hittem, ráadásul kimeríthetetlen vodkakészlettel rendelkezik, mellyel méltóképpen megünnepelhetjük győzelmünket.

VÉGE 

Sasa & Ata