1. A sugárzásokról általában

Bev: Közös tulajdonság: energia terjed bennük – a sugárforrásból sugárzás éri a testet. Az energia átmegy, visszaverődik, szóródik vagy elnyelődik. A szóródáshoz képest az abszorpció sokkal jelentősebb intenzitáscsökkenést okoz.

a) Példák sugárzásokra; a témakörre vonatkozó jellemző mennyiségek
Fajtái:	- atommagon kívüli: fény (UV-VIS(400-800)-IR, ez az elektromágneses színkép optikai tartománya), röntgen; (elektromágnesesek, részecske és hullámtermészetűek)
	rádió, hang, híradástechnikai (hullámtermészet)
	- magfolyamatok során keletkező: , , , neutron, proton (részecsketermészet)
A , rtg, UV, VIS, IR, rádióhullámok hullámhossza nő, frekvenciája sorrendben csökken.
Radiometriai mennyiségek:
- sugárzási teljesítmény (fi) =Q/t, időegységre vonatkoztatott emittált energia, ahol Q a sugárzó energia, amit a sugárforrás t idő alatt kibocsát. Egysége: W 
- sugárzáserősség I=/ egységnyi térszögbe emittált teljesítmény, ahol  a  térszögben terjedő sugárzási teljesítményt jelöli. Egysége: W/sr (szteradián, térszög)
- besugárzott teljesítmény E=/A idő- és felületegységre vonatkoztatott beeső E Egysége: W/m2
- intenzitás I=/A megadja a sugárzásra merőleges felületegységre eső, vagy azon áthaladó sugárzási teljesítményt. Egysége: W/m2 
- reflexióképesség: reflektált energia/felület (legjobb tükrök 90-96%)
- áteresztőképesség: test a ráeső E hányad részét engedi tovább
- abszorpcióképesség: elnyelt E/testre eső E (koromnál 100%)
Fotometriai mennyiségek:
A fény olyan elektromágneses sugárzás, mely elektronok, atomok, molekulák atommagon kívüli állapotváltozásai során jön létre a rendszer megváltozó dipólusmomentuma miatt. A látható fény a 400-800 nmes tartományba esik.
- fényáram: a sugárzási teljesítményből származtatott mennyiség, a láthatósági függvénnyel súlyozva. Jele: v.  és + tartományban a kisugárzott teljesítmény , V pedig az adott -hoz tartozó fényhatásfok. Ebben a tartományban az emittált fényáram V., az egész hullámhossztartományban kisugárzott fényáramot integrálással kapjuk (arányossági tényező K=683 lm/W). Egysége: lumen (lm), amelyet 1 kandela fényerősséget szolgáltató fényforrás az egységnyi térszögbe kibocsát.
- megvilágítás: (~besugárzási teljesítmény) a A felületet érő v fényáram. Minél ferdébben esnek be a sugarak annál kisebb a megvilágítás Ev=v/A vagy Ev = Iv.cos/r2. Egysége: lux (lx) amelyet 1lm fényáram hoz létre 1m2 felületen. Olvasáshoz legalább 200 lux szükséges.
	- fényerősség (~sugárzáserősség): jele Iv, egysége cd (kandela) – egységnyi térszögben terjedő fényáram. Iv=v/, a fotometriai mennyiségek alapegysége.  
	
b) A besugárzott testre vonatkozó egyszerű jelenségek, törvények 
- fotonok csak megzavarják az elektronokat: perturbáció, időtartama mint a foton rezgésideje 10-15s  a beérkező és kilépő fotonok azonos frekvenciájúak, koherens v. Rayleigh-szóródás következik be. 
- fotonok elnyelődnek  gerjesztési energia foton formájában emittálódik  kilépő foton: lumineszcencia (10-8s megengedett átmenetnél, 10-3s metastabil nívó esetén)
 fotokémiai reakció: sugárzás kibocsátás nélkül kémiai reakció
 fényabszorpció: a gerjesztési energia hővé alakul (E ~ I/r2)
- foton fényelekt hatást vált ki  Compton effektus
 párképződés (min 1 MeV)
 fotoeffektus
Rayleigh-szóródás (elasztikus v. koherens): a szórt sugárzás hullámhossza egyenlő a gerjesztő fény hullámhosszával. 
- hullámhossznál sokkal kisebb méretű részecskék esetén: ISZ~1/4, azaz az intenzitás fordítottan arányos a hullámhossz negyedik hatványával, ezért kék az égbolt. Másrészt a szórás a levegőben lévő kolloidális részecskéken következik be, az intenzitás tehát a részecskék méretének is függvénye: ISZ ~a6 ezért fehér a felhő.
- hullámhosszal összemérhető részecskeméret esetén nem írhatók le ezek az összefüggések egyszerű hatványfüggvényként,  a szórt fény intenzitása irány szerint is változik. Az inhomogenitás jellemző a szóró részecskék alakjára, méretére, törésmutatójára, sűrűségeloszlására.
Raman-szóródás: a szórt fény spektrumában a beeső monokromatikus fény hullámhosszától eltérő spektrumvonalak is megjelennek, az információ a spektrumtól független, a szórt sugárzás hullámhossza nem egyenlő a gerjesztőével. Oka: a beeső fény hv0 energiájú fotonjai, a szóró molekulákkal kölcsönhatásba lépnek, megváltoztatva azok rezgési vagy forgási energiáját. A Raman-szóródás valószínűsége igen kicsi, több órás expozíció után figyelhető meg fényképezőlemezen.

c) A gyengülési törvény kísérleti háttere; a törvényhez vezető út főbb gondolatai
Kísérleti háttér:
- fénykorongra különböző rétegeket helyeztek, a kilépő intenzitás függ a belépő intenzitástól, a rétegvastagságtól, és az anyagi minőségtől
Főbb gondolatok:
- a sugárzás intenzitása közegen áthaladva csökken, oka a szóródás és a hővé alakulás, abszorpció
- anyaggal kölcsönhatásba lép, I-vel csökken intenzitása
- kiinduló feltevés: Iki(x) függvény szigorúan monoton csökken; elég kis x szakaszon, a függvény görbülete egyenessel közelíthető 
- I= -Ibe.x – rétegről rétegre: I1= I0(1-x), I2=I1(1-x), I3=I2(x), I4... – Ix= I0.e-x
-  annak a rétegvastagságnak a reciproka, mely az intenzitást e-ed részére csökkenti: I = I0.e-x
- párhuzamos nyalábok merőleges beesése esetén az e-x függvénnyel közelíthető: I = I0.e-x/ (Lambert-törvény) ahol  azzal a rétegvastagsággal egyenlő, amely az intenzitást e-ed részére csökkenti
- =1/ a közeg gyengítési (extinkciós) együtthatója
- mivel a felezési rétegvastagság D = 0,693, ezért  = 0,693/D
- a természetes extinkció a rétegvastagság és az extinkciós együttható szorzatával egyenlő  
Lambert-Beer törvény (extinkció): lg I0/I = .x.lge (vagy cx – oldatok esetén, ahol  a moláris extinkciós együttható). Kis rétegvastagság () esetén az intenzitáscsökkenés (-I) arányos a rétegvastagsággal (x) és a rétegben mért intenzitással (I) – az arányossági tényező a : Iki=Ibe-Ibe. x  -I= Ix

d) A gyengülési törvény megfogalmazásai és érvényessége; példák orvosi alkalmazásra
Megfogalmazásai: sugárzások esetén, oldatok esetén (Lambert-Beer), stb.
Érvényessége:	- híg, színes oldatok esetén
- ha adott hullámhosszon az oldószer nem adszorbeál
- intenzitáscsökkenéssel csak merőlegesen beeső párhuzamos nyalábok esetén számolunk
- az intenzitást lehet a felezési réteggel is jellemezni (D)
Orvosi alkalmazások: laser (szemészet, sebészet), röntgen (diagnosztika), -, -sugarak (terápia). 
2. Fénytani alapjelenségek és orvosi vonatkozásaik

Bev: a teljes elektromágneses spektrum - -sugárzás (10-4-10-2nm), röntgensugárzás (10-3-101nm), UV (101-400nm), VIS (400-800nm), IR (800-106nm), híradástech. hullámok (106-1010nm). Az elektromágneses színkép optikai tartománya az UV-VIS-IR.

a) A fény, mint a „legfontosabb” sugárzás; fényáram, megvilágítás
A fény olyan elektromágneses sugárzás, mely elektronok, atomok, molekulák atommagon kívüli állapotváltozásai során jön létre a rendszer megváltozó dipólusmomentuma miatt. A látható fény a 400-800 nmes tartományba esik.
- fényáram: a sugárzási teljesítményből származtatott mennyiség, a láthatósági függvénnyel súlyozva. Jele: v.  és + tartományban a kisugárzott teljesítmény , V pedig az adott -hoz tartozó fényhatásfok. Ebben a tartományban az emittált fényáram V., az egész hullámhossztartományban kisugárzott fényáramot integrálással kapjuk (arányossági tényező K=683 lm/W). Egysége: lumen (lm), amelyet 1 kandela fényerősséget szolgáltató fényforrás az egységnyi térszögbe kibocsát.
- megvilágítás: (~besugárzási teljesítmény) a A felületet érő v fényáram. Minél ferdébben esnek be a sugarak annál kisebb a megvilágítás Ev=v/A vagy Ev = Iv.cos/r2. Egysége: lux (lx) amelyet 1lm fényáram hoz létre 1m2 felületen. Olvasáshoz legalább 200 lux szükséges.
	- fényerősség (~sugárzáserősség): jele Iv, egysége cd (kandela) – egységnyi térszögben terjedő fényáram. Iv=v/, a fotometriai mennyiségek alapegysége.
  
b) Fényvisszaverődés, fénytörés, Fermat-elv
Fényvisszaverődés: A beesési és visszaverődési szögek sinusos függvényei ugyanakkorák: sin=sin. A terjedési sebesség egyforma v1=v2. Sűrűbb közegből ritkább közegbe lép a fény.
Fénytörés: sin/sin=n2/n1=v1/v2=c1/c2, ahol n1 a külső, n2 a belső közeg (törés utáni).
Fermat elv: a fény mindig úgy halad, hogy a legrövidebb idő alatt tegye meg adott utat – legrövidebb idő elve.

c) Lencsék, szögnagyítás, mélységélesség
Lencsék: az eredő törőképességüktől függően pozitív (gyűjtő, konvex) vagy negatív (szóró, konkáv) lencsék lehetnek
- több gömbsüveg alakú határfelület
- görbületi középpontjuk 1 egyenesen, azaz centrált rendszer
- két oldalán homogén, de különböző törésmutatójú közegek
- lehetnek vékonyak vagy vastagok. Vékony rendszer esetén a határfelületek távolsága a fókuszponthoz képest elhanyagolható a két fősík és főpont egybeesnek. A vékony rendszerekre vonatkozó megállapítások vastag rendszerekre is érvényesek, ha a fókuszpontok, tárgy és kép helyzetét az alkalmasan megválasztott, ún. fősíkoktól mérjük. Minden vastag rendszerhez két fősík tartozik, és két metszéspontjuk van a főtengellyel, ezek a főpontok. A határfelületek közötti fény haladása gyakorlati szempontból lényegtelen. Főcsomó: mindig létezik olyan sugár, mely a tárgypontból kiindulva irányváltoztatás nélkül halad át a rendszeren, csak párhuzamos eltolódást szenved. Ha a rendszer két oldalán a közegek törésmutatója egyenlő, a főcsomók egybe esnek a főpontokkal.
Szórólencsék: a homorú lencsék a tárggyal azonos oldalon képeznek nagyított képet, a párhuzamosan érkező sugarakat szórják, a szórt sugarak a fókuszpontból indulnak ki látszólag.
Gyűjtőlencsék: 
- kicsinyített, fordított, valódi képet kapunk a fókusztáv és kétszeres fókusztáv között, ha a tárgy a 2x fókusztávon kívül volt (pl: szem, kamera)
- nagyított, fordított, valódi képet kapunk a 2f-on kívül, ha 1-2f között volt a tárgy (pl: vetítő, objektív)
- nagyított, egyenes állású, látszólagos képet kapunk a tárggyal egyező oldalon, ha a tárgy f-on belül volt (pl: nagyító, okulár)
Törőképesség: adott közegek és határfelület esetén D=(n’-n)/r
Szögnagyítás: a tárgyról K optikai eszközön keresztül létrejött kép látószögének () és a szabad szemmel megfigyelt tárgy látószögének () hányadosa. N=tg/tg. Szerepe: a szem csak az 1 szögpercnél nagyobb látószögben elhelyezkedő képpontokat tudja megkülönböztetni – ez 25 cm távolságból 70 mikron távolság, két pont között.
Mélységélesség: a mélységélesség a tárgyról alkotott kép pontosságát, felbontását adja meg. A kondenzor állításával változtatható: szűk kondenzorállás kevesebb fényt enged be, nagyobb mélységélességet eredményez.
Látószög: a tárgy szélső pontjaiból a szem kp-ján áthaladó sugarak által bezárt szög (min1’)

d) Lencserendszerek, törőerősség; az emberi szem optikája, „szemüvegek”
A lencserendszereknél a dioptriák összeadódnak (D=1/f), a fókusztávolságoknak pedig a reciprok értékei adódnak össze. A szemüvegek is lencserendszert képeznek a szem rendszerével, ezért közel kell lenniük, hogy a dioptriák összeadódhassanak. Az emberi szem közegein (szaruhártya, csarnokvíz, szemlencse, üvegtest) áthatolva a fény törik és a sárgafolton kereszteződik. A törésmutatók miatt a szaruhártya elülső felületén (D=48,3dptr), hátsó felületén (D=-5,1dptr), a lencse elülső (7,4dptr) és hátsó (12,3dptr) felületén törik meg a fény. Összességében a lencse tehát 20 dioptriát képvisel, a szem 60at. Törőképességét változtatva tud közeli és távoli pontokhoz akkomodálódni, ez még 10dptrt jelent, elérve a kb. 70dptrt. A fotonok fele elnyelődik, visszaverődik, kb a 10% kelti a fényérzetet (éri el a csapokat, pálcikákat). Már 10-9 lx (1000 foton/s) fényérzetet kelthet, de ebből csak 100/s jut el a pálcikákig. Fiatalkorban a szem kb. 10cmről tud tiszta képet alkotni, a nem megerőltető tisztánlátás távolsága: 25cm. Idősödéssel ez növekszik.
Felbontóképessége: 1 szögperc legkisebb látószög, ekkor két pont képe épp külön csapokon, kb. 5m távolságban. Ez ugyanakkor a fény hullámtermészetéből fakadó fényelhajlás által megszabott határ is egyben. 
Mélységi viszonyok látását az teszi lehetővé, hogy két szemünk kül. szögből lát rá a tárgyakra, ebből képez az agy térbeliséget.
Miópia, rövidlátás esetén (kép a sárgafolt előtt keletkezik) homorú – szóró – lencsére, hipermetrópia, távollátás esetén (kép a sárgafolton túl keletkezik) domború – gyűjtő – lencsére van szükség.  A törőerősség vagy dioptria a fókusztávolság reciprokát jelenti, egysége: D (1/m).

e) Refraktométer, mikroszkóp, optikai rost, endoszkópia
Refraktométer: a törésmutató függ a koncentrációtól, így törésmutató alapján ismeretlen koncentrációt tudunk meghatározni, előzetesen felvett, az ismert koncentrációk és törésmutatók alapján készített kalibrációs görbe segítségével. Diagnosztikai cél: vérplazma fehérjekoncentráció. 
Mikroszkóp: a tárgyat optikai rendszer egy konvex lencserendszeren, ún. kondenzoron át megvilágítja, az objektív konvex lencserendszere a képet a tárgyal ellentétes oldalon, a fókusztávolsághoz képest nagy távolságban  felnagyítja, az okulár konvex lencserendszere pedig egyszerű nagyítóként virtuális, nagyított, egyenes képet hoz létre, melyek összeadódva végül virtuális, nagyított, fordított képet eredményeznek. Optikai tubushossz: (F1, F2) tárgy F1-en kívül, de közel hozzá.
Optikai rost: az optikai rost fényvezető, működési elve a sűrűbb közegből a ritkább közegbe lépő fény teljes visszaverődésén alapul. Magja nagy törésmutatójú, köpenye kisebb. Vastagsága 10 mikrométertől az egy-két milliméteres tartományig terjed. Rendezett kötegével akár képvezetés is megvalósítható (- kamera). Mind a diagnosztikában (endoszkópia), mind a terápiában alkalmazzák (lézeres műtétek).
Endoszkópia: a testüregek belső leképezésének eljárásai, napjainkban optikai rostkábelekkel és CCD-kamerákkal. A megvilágított testüreget objektív lencse képezi rá a rostköteg véglapjára. Végrehajthatók műtéti eljárások is, ha a képcsatornák mellett munkacsatornákat is tartalmazó endoszkópokat használnak (víz, levegő befújás, szívás, fogó, vágó, égető eszközök). Diagnosztikai felhasználás: szövet biopszia.
3. A fény kettős természete

Bev: A fény atommagon kívüli folyamatok következményeként létrejövő elektromágneses sugárzás. Nagyobb hullámhossznál a hullámjellege (IR), kisebbnél a részecskejellege (röntgen) domináns. A VIS hullám-tartományában mindkettő egyformán domináns. 

a) A fény mint elektromágneses hullám; egyéb elektromágneses sugárzások
A fény olyan elektromágneses sugárzás, mely elektronok, atomok, molekulák állapotváltozásai során jön létre a rendszer megváltozó elektromos dipólusmomentuma miatt. A látható fény (VIS) a 400-800 nmes tartományba esik. 
A teljes elektromágneses spektrum: -sugárzás (10-4-10-2nm), röntgensugárzás (10-3-101nm), UV (101-400nm), VIS (400-800nm), IR (800-106nm), híradástech. hullámok (106-1010nm).

b) Interferencia; fényelhajlás optikai rácson, a diffrakciós módszerek alapelve 
Interferencia: hullámok találkozásánál jöhet létre, erősítést (=k.sin), gyengítést, kioltást jelent. Rácsnál ha sink =2k/d./2 erősítés, ha sink =(2k+1)/d./2 gyengítés következik be.
Optikai rács: olyan tárgy, melyben a fényterjedés feltételei periodikusan változnak. Két fő típus: amplitúdórács, melyben a fényáteresztőképesség változik periodikusan, ezért végtelen távoli ernyőn periodikus elhajlási képet (interferenciakép) kapunk: maximális intenzitású (legnagyobb az elhajlást nem szenvedett sugarak találkozási helyén) és sötét helyek váltogatják egymást. A maximumhelyek olyan kitüntetett elhajlási irányok (k) találkozási helyei, amelyekre az útkülönbség () a hullámhossz () egész számú többszöröse: =d.sink=k, ahol d a rácsállandó. A k=0,1,2...höz tartozó maximumok a nullad, első... rendű elhajlási képek vagy maximumok. A 0. rendű a főmaximum. A rács felépítése: egymástól egyenlő távolságban elhelyezkedő rések sorozata (rácsállandó a rések távolsága). Ha fehér fényt bocsátunk a rácsra az ernyőn a színes spektrumot kapjuk periodikusan ismétlődve, ahol eltérő erősséggel jelennek meg a színek, mivel minden színnek más a hullámhossza, így máshol van erősítés és gyengítés is. Megfigyelhetünk 0., 2, 3. rendű képeket, az első erősítéshez tartozó színkép a normálszínkép. A fázisrácsban a megtett optikai út, azaz a kilépő fény fázisa váltakozik periodikusan.
Diffrakció: Ha röntgensugárzás esik atomokra, ezek elektronjain a sugárzás szóródást szenved és az atomok minden irányban változatlan frekvenciájú röntgenfényt sugároznak. A szóródásból hulláminterferencia jön létre – erősítés, kioltás. Az átvilágított anyag mögött a fotolemez az erősítés helyén feketedést mutat. Annál erősebb minél nagyobb a rendszám (több elektron). Az elhajlási képekből információ nyerhető az atomok elektronburkának, méretéről, alakjáról és sűrűségeloszlásáról – ezekből pedig a kötésviszonyok következnek.
Az elektronok atommagokon (nehezebb) szóródnak és nem hatolnak mélyre, elhajlási kép keletkezik – felületes rétegekről adnak információt (pl: katalizátorok, abszorbens rétegek). 
Termikus neutron használatával a protonokon való szóródás miatt a hidrogéntartalmú anyagok, nukleinsavak helyzetének vizsgálata lehetséges, az interferenciamaximumok helyét a szórócentrumok közötti távolság határozza meg.

c) Fotoeffektus (a jelenség és magyarázata)
Fotoeffektus: h energiájú foton kölcsönhatásba lép az atom egy belső héjon lévő elektronjával és teljes energiáját átadja (megszűnik). Az (foto)elektron felemelkedik az atom felszínére és kirepülhet az atomkötelékből. Kisebb fotonenergiák esetén (pl: röntgen). h=WKI+1/2m.v2. Az elektron gerjeszt és ionizál, amíg energiáját el nem veszti kb. 10000 ionpár keletkezik – karakterisztikus, ritkán fékezési röntgensugárzás, hő, lumineszcencia. 

d) Részecskék és anyaghullámok
A fény is részecske és anyaghullám együttese. de Broigle törvény: = h/mev, ahol h a Planck állandó. Heisenberg-féle határozatlansági reláció: x(/y/z).px(/y/z)h/2 – azaz ha meghatározzuk egy elektron helyzetét nem tudjuk pontosan a lendületét és vice versa.
Hullámtulajdonságra utal: interferencia (hullámok találkozása), elhajlás, , f.
Részecsketulajdonság: fotonok E kvantuma, fotoeffektus, Compton-szórás.
Fotonok, fénykvantumok: E=hf, m=hf/c2, I=hf/c, =c/f, I= h/
4. Fényemisszió, fényszóródás, fényabszorpció és orvosi vonatkozásaik

Bev: A színképek segítségével meghatározhatóak az abszorpció során elnyelt és az emisszió során keletkezett energiák.
 
a) Spektroszkópia, spektrometria, emissziós spektrum
Spektroszkópia: az emissziós spektrum vizuális vizsgálata, a spektrumok segítségével következtethetünk az elektronátmenetekre, rezgési-forgási lehetősségekre, gerjesztett állapotokra, atomok térbeli elhelyezkedésére, kötések erősségére és módjára, disszociáció feltételeire, molekulán belüli szerkezetváltozásokra.
Spektrometria: spektrumot rögzíthetjük fényképezőlemezen, vagy mérhetjük: fény-monokromátor (benne prizma v. rács – más és más )-gerjesztés-minta-MK-fotocella v. fotoelektron soksz.-erősítő-regisztráló
Az analízis lehet kvalitatív (milyen elemek vannak a mintában) és kvantitív (vonalak relatív intenzitása a fontos).
Emissziós spektrum: a fényforrást prizmával vagy ráccsal felbontjuk, majd rés segítségével kiválasztunk egy keskeny  tartományt ahol az emittált fény intenzitását mérjük, hullámhossz szerinti eloszlásban. Ha az intenzitást elosztjuk a választott  hullámhossztartománnyal akkor a kapott értéket nem fogja befolyásolni a műszer beállítása, fajtája.  függvényében a spektrum lehet: 
- vonalas: gáz állapotú atomok; 
- sávos: gáz állapotú molekulák; 
- folytonos: magas hőmérsékletű szilárd anyagok, folyadékok szerinti eloszlása
A fény színképe a minta gerjesztésével állítható elő: hő (lángfestés), elektromos áram (ív és szikrakisülés), optikai (fotolumineszcens módszer) - emissziós színkép: adott -ú gerjesztő fény; gerjesztési színkép: gerjesztő fény -ának függvényében ábrázoljuk az emittált fény intenzitását

b) Fényszóródás kisméretű szórócentrumokon (a kísérlet és magyarázata)
Szubmikroszkópikus méretű molekulák morfológiájáról nyújt felvilágosítást. A részecskéket az oldaton áthaladó fény elektromágneses tere dipólrezgésre készteti. A rezgő dipólok minden irányban fényt emittálnak és kölcsönhatásba lépnek megváltoztatva a fény intenzitását (részecskék által szórt fény intenzitása összeadódik), hullámhosszát, energiáját. Ezekből következtethetünk a szóró részecskék méretére, alakjára. Ha a fáziskülönbség időben állandó  diffrakció.
Rayleigh-szóródás (elasztikus v. koherens): a szórt sugárzás hullámhossza egyenlő a gerjesztő fény hullámhosszával. 
- hullámhossznál sokkal kisebb méretű részecskék esetén: ISZ~1/4, azaz az intenzitás fordítottan arányos a hullámhossz negyedik hatványával, ezért kék az égbolt. Másrészt a szórás a levegőben lévő kolloidális részecskéken következik be, az intenzitás tehát a részecskék méretének is függvénye: ISZ ~a6 pl: a vízcsepp mérete nagy intenzitású, fehér fényt hoz létre, ezért fehér a felhő.
- hullámhosszal összemérhető részecskeméret esetén nem írhatók le ezek az összefüggések egyszerű hatványfüggvényként,  a szórt fény intenzitása irány szerint is változik. Az inhomogenitás jellemző a szóró részecskék alakjára, méretére, törésmutatójára, sűrűségeloszlására.
Raman-szóródás: a szórt fény spektrumában a beeső monokromatikus fény hullámhosszától eltérő spektrumvonalak is megjelennek, az információ a spektrumtól független, a szórt sugárzás hullámhossza nem egyenlő a gerjesztőével. Oka: a beeső fény hv0 energiájú fotonjai, a szóró molekulákkal kölcsönhatásba lépnek, megváltoztatva azok rezgési vagy forgási energiáját. A Raman-szóródás valószínűsége igen kicsi, több órás expozíció után figyelhető meg fényképezőlemezen.

c) A Lambert-Beer törvény és érvényessége; az abszorpciós spektrum
Lambert-Beer törvény (extinkció): lg I0/I = .x.lge (vagy cx – oldatok esetén, ahol  a moláris extinkciós együttható). Kis rétegvastagság () esetén az intenzitáscsökkenés (-I) arányos a rétegvastagsággal (x) és a rétegben mért intenzitással (I) – az arányossági tényező a : Iki=Ibe-Ibe. x  -I= Ix. Érvényessége híg oldatok esetén, ha az oldószer az adott hullámhossznál nem adszorbeál.
Abszorpciós spektrum: az extinkció bármely jellemző adatának hullámhossz szerinti eloszlása, mérése spektrofotométerrel. Leggyakrabban a transzmissziót és abszorbanciát mérik. Felhasználása: 
- max: elnyelt Emax alapján az anyagi minőségre következtethetünk E=h.c/max.
- Koncentráció meghatározás – az OD maximum nagyságával egyenes arányban áll, kalibrációs görbe
- Kromoforok kimutatása (az UV és látható tartományokban a molekulák bizonyos részletei jellegzetes fényelnyelést okoznak), környezetük. 
- Az infravörös abszorpciós színképek segítségével összetett szerves molekulák funkciós csoportjai mutathatók ki (karbonil, hidroxil, amin), ill. információt kapunk környezetükről is. 

d) Mérési eljárások: monokromátorok, detektorok; (spektrális érzékenység)
Monokromátor: olyan eszköz, amely optikai prizma vagy rács segítségével a beeső fényt felbontja komponenseire. A felbontóelemek elforgatásával elérhető, hogy más és más hullámhosszúságú fényt használhassunk fel gerjesztésre. A lumineszcenciaspektrum mérésére két monokromátort használunk. Kvantitív mérést tesz lehetővé.
Detektor: különböző mérések érzékelője. A magsugárzások mérésétől kezdve az emissziós spektrumokon át a vér alakoselemeinek számlálásáig széleskörűen használják. A lumineszcencián  alapuló sugárzásmérésben a detektor szerves v. szervetlen kristályból készül és a benne lefékeződő töltött részecskék felvillanást okoznak. Az emissziós spektrométerben a detektor fotocella és feladata a résen kilépő fényintenzitás elektromos jellé alakítása. Alakoselem számlálásban kapillárisra kapcsolt elektródokon át kapja a megnövekedő elektrolitellenállás hatására a feszültségimpulzust, ami 1 alakoselemmel egyenlő. 
Orvosi alkalmazások: vizelet, vér vizsgálat, fehérje- (triptofán), nukleinsav- (hipokróm), membrán-szerkezetvizsgálat – extinkció mérésével.
5. A hőmérsékleti sugárzás és orvosi vonatkozásai

Bev: A hőmérsékleti sugárzás egy test hőenergiájának (fonontér) rovására megy végbe és csak a hőmérsékletétől függ. 

a) Abszorpcióképesség, emisszióképesség, Kirchoff-törvény és szemléltetése
Abszorpcióképesség: az a törtszám, amely megadja, hogy a test által elnyelt energia hányad része a ráeső energiának, korom esetén (mint abszolút fekete test) ez az érték 1.
Emisszióképesség: egy atomi rendszer csak akkor képes fényt emittálni, ha alapállapotához képest energiatöbblettel rendelkezik, azaz gerjesztett állapotban van. Emisszió akkor jön létre, ha a gerjesztett állapotból a rendszer visszatér az alacsonyabb energiaállapotba. Minden test emittál azonban hőmérsékleti sugárzást, bármekkora is a test és környezetének hőmérséklete (Prèvost). <750K IR, >750K sötétvörös, ~1800K fehér izzás, >2000K UV. 
Kirchoff-törvény: E(,T) = e(,T): a(,T) ahol E az emittáló felületből merőlegesen kilépő sugárzási teljesítmény, amely az abszolút fekete testre vonatkozik, e más test emisszióképessége, a pedig az illető test abszorpcióképessége. Adott T és  esetén e és a hányadosa minden testre nézve ugyanakkora. Azaz ha egy test valamilyen sugárzást jobban emittál azt jobban is adszorbeálja és viszont (adott hőmérsékleten). Végeredményben minden test emisszióképessége (adott T és  esetén) kisebb mint egy abszolút fekete testé.

b) Az abszolút fekete test emissziós spektruma, Stefan-Boltzmann törvény, Wien féle eltolódási törvény
Abszolút fekete test: olyan ideális test melynek minden hőmérsékleten és hullámhosszon abszorpcióképessége 1, reflexióképessége 0. Közelítőleg abszolút fekete test a Nap, a fűtőtest, a wolfram izzó. 
Emissziós spektruma: hőmérséklet növelésével a görbék maximuma a rövidebb -ak felé tolódik, az emittált teljesítmény nő.
Stefan-Boltzmann törvény: E=.T4 Az abszolút fekete test által 2 térszögbe (félgömb) kisugárzott összteljesítmény (teljes emisszióképessége E) arányos a test abszolút hőmérsékletének (T) negyedik hatványával. Boltzmann-állandó: = 5,7.10-8 W/m2K4. Kiszámítható T hőmérsékletű test sugárzás okozta hővesztesége: E=E1-E2=(T14-T24)
Wien féle eltolódási törvény: Nő a hőmérsékleti görbék maximuma a rövidebb hullámhossz-tartományokban. A Nap színképének eloszlása abszolút fekete testéhez hasonló, 6000 K hőmérsékleti sugárzó, maximuma a látható tartományba esik (0,4-0,8). Ha nő a hőmérséklet, nő az emittált teljesítmény is, melyet a görbe alatti terület ad meg.

c) A hőmérsékleti sugárzás „oka” (kvalitatív kép); a jelenség leírása egyszerű atomi folyamatok alapján
hő  rendezetlen hőmozgást végző részecskék  sokféle frekvencián rezgő töltések, (oszcillátor, mint kis rádiók) emisszió  elektromágneses sugárzás  éppen megfelelő frekvenciájú oszcillátorok rezonanciája, abszorpció  hő

d) Hőmérsékleti sugározó „fényforrások”
750 K alatt – IR, 750 K felett rövidebb hullámhosszú látható komponensek sötétvörös, vörös, sárgásvörös majd 1800 Knél a fehér izzás. 2000 K felett UV sugárzás, melynek jelentős biológiai hatásai is vannak.
Példák: Nap, wolframizzók (2700K), infralámpák (1300K), sollux (közeli IR spektrum-terápia) és evolite, bioptron lámpák (polarizációs szűrővel). Az izzók üvegbúrái csak a 350nm-től 2,8m terjedő tartományt engedi át.

e) Az emberi test sugárzása, termográfia (infradiagnosztika)
Az emberi test sugárzása: úgy viselkedik, mint egy 303 K hőmérsékletű, 95%os abszorpcióképességű test, 293 K hőmérsékletű környezet esetén. e=E.a=(T14-T24) A sugárzás 293K-es környezet esetén 60 W/m2. Az emberi test leadandó hőenergiájának több mint 50%-át adja le sugárzás formájában. Spektruma IR tartományban, 950 nmnél csúcs.
Infradiagnosztika: a testfelszín hőmérséklet szerinti leképezése. Két eljárás: lemeztermográfia és teletermográfia. Lemeztermográfia – koleszterikus folyadékkristályos filmet helyeznek a testfelszínre amin a testfelület színkódolt hőmérsékleti térképe rajzolódik ki. Teletermográfia – a testfelszín infravörös hőmérsékleti sugárzásának erőssége és spektrális eloszlása  a testfelszín hőmérsékletétől függ. E sugárzás emissziós maximuma 9,5 m tehát ennek megfelelő infrakamera szükséges. Objektív lencséje cink-szelenidből vagy germániumból készül, képlemeze megfelelő e-sávszerkezettel bíró anyag (pl: higany-kadmium-tellurid) amely 216 detektorszámmal bír. Videojelet készít, mely digitális feldolgozás után tárolható, dokumentálható.

6. A lézerek és néhány orvosi alkalmazásuk

Bev: speciális fényforrás, melynek működése az indukált emisszión alapszik – az anyagon áthaladva a fénysugár intenzitása növekszik. Betűszó, a  light amplificaton by stimulated emission of radiation rövidítése  

a) A lézerek működési feltételei: „megfelelő” lézeranyag, intenzív energiabevitel, populációinverzió, indukált emisszió, optikai rezonátor
Indukált emisszió lényege az, hogy a gerjesztett (E2) nívón lévő elektron megfelelő (frekvenciája akkora mint a keletkező fotoné) foton hatására alacsonyabb energiaszintre esik vissza, még mielőtt magától megtenné, miközben az energia különbséget –irány, E, rezgési fázis– (h) fotonok formájában kisugározza (az eredeti foton is megmarad), ami aztán további fotonokat szakít le – nő az azonos fázisban rezgő fotonok száma. 
Populációinverzió: az elektronoknak a termikus egyensúlytól, Boltzmann-eloszlástól eltérő megoszlása a két (alap és gerjesztett) energiaállapotban – csak akkor valósítható meg, ha a gerjesztési állapot metastabilis állapot, átlagos élettartama T>10-8s. Feltétele: több elektronnak kell magasabb mint alacsonyabb energiaszinten tartózkodnia.
Lézeranyag: olyan anyagból kell készülnie, amelyben az atomoknak, atomcsoportoknak energiaszintjei között metastabilis állapot –10-3s– van, és több elektronnak kell magasabb energiaszinten lennie. pl: rubin (Al2O3)+ ezreléknyi Cr3+ – szigetelő, széles tiltott zónával, csak hordozó, az adalék miatt piros a kristály színe, a krómionok energiaszintjén játszódnak le a lézerfolyamatok (E0E1E2E0).  
Optikai rezonátor: a két tükör, melyek közt állóhullám alakul ki, az egyik félig áteresztő
Energiabevitel: gerjesztés, mely szilárdtest és festék-lézereknél fénnyel (optikai pumpálás), gázlézereknél  elektromos kisüléssel, diódalézereknél elektronok és lyukak rekombinációjával (p-n rétegben).

b) A lézerfény kialakulása és tulajdonságai
Az alapnívón, E0, tartózkodnak a gerjeszthető elektronok (szennyezés), ahonnan optikai gerjesztéssel E1 állapotba kerülnek. Innen egy részük sugárzás nélkül kerül E2 metastabilis nívóra, melynek élettartama 10-3 s, ami elég rövid ahhoz, hogy spontán emisszió következzen be, és elég hosszú ahhoz, hogy populációinverzió történjen. Minden spontán keletkezett foton indukált emissziót vált ki, az egy irányban, azonos rezgési fázisban haladó fotonok száma exponenciálisan növekszik a megtett út hosszával. A lézeranyagot két tükör fogja közre, egy tökéletes és egy félig áteresztő ez az optikai rezonátor, melyek között állóhullám alakul ki. A fénynek a lézer tengelyével párhuzamosan haladó részének intenzitás nő telítődésig, mivel rövid idő alatt sokszor megteszi az utat a lézer anyagában, l=m./2, majd a fénysugár kilép.
Tulajdonságai:
- monokromatikus: az optikai rezonátor határozza meg a frekvenciatartományt, egyforma fotonok
- koherens: ugyanolyan fázisban van – holográfia felhasználás
- párhuzamos, energiakoncentrált nyaláb, mivel a divergenciaszög kicsi
- intenzitása igen nagy (rubin 1ms alatt 10J – 1014 W/m2)

c) A lézerek alkalmazása a sebészetben; a hullámhossz szerepe és az elérhető hatások; a használatos lézerfajták
Mivel a lézereknek nagy az intenzitásuk, így bármilyen anyag vágható, párologtatható velük (100W körüli) – jelentőssége a hagyományos sebészetnél az erek koagulációja és a nagy precizitás, ill. endoszkópiában az optikai rostokkal való vezetés miatt van (CO2 és YAG). Használnak ezenkívül pár mW-os un. soft-lézereket pl: számítástechnika, laser-pointer, stb. 
Lézerfajták: szilárd - rubin (Al2O3), Cr3+ szennyezéssel (maga az Al2O3 szigetelő, széles tiltott zónával), YAG (ittrium alumínium gránát)+ Nd3+ (neodímium) szennyezéssel, gáz CO2 (a molekula rezgési állandója lehetővé teszi, hogy elektronátmenet nélkül is létre lehessen hozni lézert), argonion, He-Ne, excimer Kr-F: UV tartban (excited dimer – nemes+halogéngáz), dióda.

d) Lézerek alkalmazása a szemészetben
Diagnosztika: Scanning Laser Ophtalmoscope, különböző típusok, különböző mélységig vizsgál (pl: argon – retina felső réteg, neon – mélyebb réteg); idgrost réteg analizátor
Terápia: 
- koaguláció pl: kapillárisok elzárása
- ablatio (párologtatás) pl: szaruhártya-gyalulás – látásjavítás (excimer), retina sérülés javítása, visszahegesztése (argon, kripton), zöldhályogba lyukégetés (Nd-YAG),
- disruptio (roncsolás) pl.: sárgafolt elfajulás kezelése
7. A lumineszcencia és alkalmazási területei

Bev: Az olyan fénykibocsátást amely nem a fonontér rovására, hanem egyéb energiafelvétel (gerjesztés) következményeként jelentkezik, lumineszcenciának vagy lumineszkálásnak nevezzük. Létrejöhet elektromágneses-, korpuszkuláris-sugárzás, elektromos tér vagy kémiai folyamatok hatására. Csak akkor beszélhetünk azonban lumineszcenciáról, ha a fényemisszió a gerjesztést követően 10-10s-nál hosszabb idő múlva történik.
Lumineszcencia: azonos időpontban gerjesztett atomok (lumineszcens centrum) nem egy időben emittálnak, mivel a lumineszcencia nem szűnik meg a gerjesztő fény kioltásával, hanem exponenciális függvény szerint csengenek le. Élettartamát az az idő adja meg amíg a gerjesztett centrumok száma e-ed részére csökken. Hidegfény: Ilum>Ihőm, adott hullámhosszon.

a) Spontán emisszió, fluoreszcencia – foszforeszcencia, az emisszió lecsengése (élettartama)
Spontán emisszió: a gerjesztett állapotban lévő rendszer foton-emittálásának egyik formája. Az emisszió külső hatás nélkül következik be. A spontán emisszió minden tekintetben véletlenszerű, statikus eloszlást mutat (irány, hullámvonulat fázis, stb.). Inkoherens fényt hoz létre. Rövid, néhány mm-es hullámvonulatokkal lehet szemléltetni. A közönséges fényforrások fénye ilyen.
Lumineszcencia eredete: molekula, ill. atomcsoport (külső) elektronpályái között történő átmenet, mely során az elektron a nagyobb energiájú állapotból alacsonyabb energiájú állapotba lép át, a különbségi energia pedig fényfoton (belső pályák közötti átmenet esetén röntgenfoton) formájában jelenik meg. Létrejöhet izolált körülmények között lévő és a környezettel kölcsönhatásban álló molekulák, atomcsoportok esetében egyaránt. A magasabb energiaállapotot külső energiaközlés idézi elő (gerjesztés). 10-10s hosszabb idő elteltével következik be az emisszió.
Fajtái: foto, radio, katód (gyors e), kemo, tribo (törési), elektro.
Fluoreszcencia: ha az elektron ugyanabból a magasabb energiájú állapotból esik vissza, amelyikbe gerjesztés révén jutott: S1  S0. Időtartama 2-5ns. Trp 340nm.
Foszforeszcencia: mielőtt emisszióra kerülne sor, az elektron metastabilis nívóra megy át, majd innen emittál: S1  T1  S0. Időtartama 0,5-1s. Trp 450nm.
Késleltetett fluoreszcencia: az elektron metastabilis nívóra kerül, majd innen termikus energia révén ismét S1 nívóra kerül és innen tér vissza az alapnívóra: S1 T1  S1  S0. Gyakorlati alkalmazás: röntgenképernyők, katódsugárcsövek, TV-képcső, fénycsövek.

b) Lumineszcencián alapuló fényforrások: fémgőzlámpák, fénycsövek, xenon-lámpák és alkalmazási területeik
Fémgőzlámpák: üveg vagy kvarccsőbe vitt fémgőzök, UV-t áteresztik ~200nmig (Hg, Na), melyek elektromos kisülés révén gerjesztődnek (elektróda benyúlik a csőbe). Spektrumuk vonalas. Hg-gőz lámpa: kisnyomású 1-100Pa (germicid: 254 nm), nagynyomású 0,01-10MPa (kvarclámpa, széles UV spektrum). Fénycső: alacsony nyomású Hg-lámpa, lumineszcens anyaggal bevonva (fénypor) – optikai gerjesztés, üvegből készül, így csak a látható fényt engedi át. Erythemal- (280-320nm), solarium- (320-400) lámpák. Xenon-lámpa (kvarcborítás): napsugárzáshoz hasonló spektrum. Mindegyik lámpa fala elnyeli a 254 nmes hullámot. Kékfényterápia: F-csővel koraszülött sárgaság esetén (400-500nm).

c) Áramlási citometria és alkalmazási területei
Sejtszuszpenzió áramoltatása áramlási citométerben – átlátszó kapilláris, a szuszpenzióban a sejtek egyesével vándorolnak (a csövekben nyomáskülönbség uralkodik, V viszont állandó) melyet lézerfénynyaláb keresztez, majd fotodetektorral mérik a sejtek fényszórását, fluoreszcenciáját, ami különböző információkat ad a sejtről, pl: méret, alak, denzitás, struktúrák, stb. Az egyes kromoszómákat is az áramlási citometria módszerével izolálják pl: klónozáshoz. Ha ugyanis a metafázisban lévő sejteket feltárják, és egy fluoreszkáló festékkel a kromoszómákat megfestik, akkor az egyes kromoszómák a méretük és bázisösszetételük által meghatározott mennyiségű festéket fognak megkötni, s ennek megfelelően kromoszómánként eltérő lesz a fluoreszcenciájuk. Az így megfestett kromoszómákat megfelelő hígításban (hogy adott térfogatban csak egyetlen kromoszóma legyen) egy fluoreszcencia detektor előtt vezetik el, amely a kibocsátott fluoreszcencia alapján az egyes kromoszómákat tartalmazó csöppecskéket más-más gyűjtőedénybe vezeti. Ilymódon mintegy 12 óra alatt kb. 90 %-os tisztaságú, klónozáshoz elegendő mennyiségű (néhány millió példány) kromoszómapreparátum nyerhető. 
Egyéb alkalmazások: sejtciklus, sejthalál, DNS, felszíni fehérjék azonosítása, sejtfiziológia, membránbiológia, sejtkomponensek megkülönböztetése, membrán permeabilitás vizsgálat, membrán potenciál vizsgálat, részecskeszámlálás, optikai tomográfia (tumorok porfirin származék tartalma alapján).

d) Lumineszcencia-mikroszkópia, konfokális pásztázó lézermikroszkóp, lumineszcens jelzés és jelentősége
Lumineszcencia-mikroszkópia: UV megvilágítást (Hg-gőz lámpa, vagy fémelektródos ívlámpa), vagy igen rövid hullámhosszúságú látható fényt használva gerjesztődnek (lumineszcencia) a tárgy egyes részletei, látható fényt kibocsátva:
- natív készítmények: vitaminok (A, B, C), fehérjék, hemoglobin
- vitális festés: élő sejtekkel elfogyasztatott fluorkróm festék-szemcsék
- fixált készítmények – baktériumok auramin, fluoreszcein festékkel festve
Diagnosztikai alkalmazás: optikai tomográfia (tumorokban feldúsult porfirinszármazékok gerjesztése); biológiai makromolekulás rendszerek vizsgálata (pl: fehérje-felépítés) lumineszcens aminosavakkal, lumineszcenciajelzés (Ca2+, pH, membránfluiditás).
Konfokális pásztázó lézermikroszkóp: (CLSM) nem a tárgy felszínét, hanem a belsejében kiválasztott síkot képezi le. A lézer lyukdiafragmán lép be és az objektíven át, fókuszálva, érkezik a tárgysík egy pontjára. E pontról visszaszóródott fényt, vagy keletkező lumineszcenciafényt egy félig áteresztő tükör segítségével az objektív egy másik lyukdiafragmára gyűjti, leképezve a tárgypontot. A két diafragma optikailag azonos távolságra van az objektívtől (konfokálisak) – fókuszált megvilágítás, csak a tárgypont képe éles a 2.-on, bár még további fényt-szóró és -nyelő részei vannak a tárgynak. A sík pontról-pontra alakul ki, a pásztázást, feldolgozást számítógép vezérli. Feloldóképessége megfelel a hagyományos optikai mikroszkópénak. Felhasználása: optikai szeleteléssel több száz párhuzamos réteget képez le, így 3Ds betekintés nyerhető mérsékelten átlátszó tárgyak belsejébe pl: élő sejtben zajló folyamatok, vitális festékkel megfestve.

8. Röntgensugárzás, előállítása, spektruma

Bev: A röntgen vagy X-sugárzás nagy energiájú elektromágneses sugárzás, mely akkor jön létre ha elég nagy sebességű elektronok (elvben más, töltéssel bíró részecske is lehet) valamilyen testbe ütköznek és abban lefékeződnek. A röntgensugárzásnak lehet lumineszcenciakeltő, fotográfiai, ionizáló (gázok vezetőkép nő), kémiai (H2O2) és biológiai hatása. Primer hatás: gerjesztés, ionizálás, másodlagos hatás (fotográfiai, kémiai, biológiai) során a röntgensugárzás energiája más energiává alakul. Mindig fellép  másodlagos sugárzás is, a szóródás miatt.

a) Röntgencső felépítése, működése
Felépítése: üvegből készül, erősen légritkított, zárt cső, benne megfelelő elektródok. Működése: izzókatód adja az elektronokat, amik koncentráltan esnek a szemben lévő anódra, ahol lefékeződnek. Az elektronáram energiája hő energiára és röntgensugárzásra bomlik. A hőenergia sokkal nagyobb, ezért az anód hőmérséklete jelentősen növekszik. Közöttük gyorsítófeszültség: 10-400 kV (néhány tized MeV-os gyorsítófeszt használnak diagnosztikára, kemény sugárzáshoz, részecskegyorsítót alkalmaznak). Kiinduló pont: cső fókusza az anódon, minél kisebb, annál tökéletesebb árnyékkép (diagnosztika), terápiánál nem fontos. Maximális intenzitás az e-nyalábra merőlegesen, a többi irányt ólomköpennyel leárnyékolják. 

b) Sugárzás spektruma, orvosi röntgentartomány
Spektrum: lehet vonalas vagy folytonos. 
A röntgensugárzás egyidejűleg különböző hullámhosszú sugarakból áll, az emittált E változik a hullámhosszal. Kisebb feszültségnél a spektrum folytonos (minden hullámhossz jelen van), fékezési sugárzás hozza létre. Az anódba ütköző és lefékeződő elektronok keltik. Az elektronok a fékeződés során elveszthetik energiájukat egyszerre, vagy több lépésben. Maximális energiájú, azaz legrövidebb hullámhosszú fotonok akkor keletkeznek, ha egyszerre vesztik el az összes energiájukat az elektronok: 1/2mv2=hh, ahol a maximális fotonenergia hh, h a határfrekvencia, a becsapódó elektron kinetikus energiája 1/2mv2. Ha a kinetikus energia helyett gyorsítófeszültséget, a határfrekvencia helyett pedig hullámhosszat veszünk, akkor a Duane-Hunt törvényt kapjuk:h=hc/eU. Fékezési sugárzás tulajdonságai: 
- széles, összefüggő hullámhossztartomány
- rövid hullámok felé éles határ, ami a feszültség növelésével a rövidebb hullámok felé tolódik
- hosszú tartományban nincs éles határ, az energia fokozatosan csökken, e- kezdeti és végállapota is a kontinuumban, folytonos E tartomány
- ha egyszerre veszti el az összes energiáját, akkor kitüntetett hullámhossznál - mely a fesz. növelésével rövidebb hull. felé tart - max. energiájú foton jön létre (min. hullámhossznál) 
- sem a határ sem a maximum nem függ az anód anyagától
- a görbék alatti terület arányos a teljesítménnyel
Nagyobb feszültségnél jelentkezik a vonalas spektrum, amit a karakterisztikus sugárzás hoz létre. Tulajdonságai:
- éles csúcsok, bizonyos hullámhosszaknál, kiemelkedő energiával
- helyzetük nem a feszültségtől, hanem az anód anyagától függ
Általánosságban elmondható, hogy nincs alapvető különbség az atomok és összefüggő rendszerek spektruma között (ellentétben az optikai spektrumokkal) – az atomspektrumok jellegzetességei összeépüléskor is megmaradnak és az összeépült karakterisztikus röntgenspektrumot az egyes atomok spektrumának összegződésének tekinthetjük (a vonalas szerkezet is megmarad, csak kiszélesednek a vonalak). Fő jellegzetességük a vonalak egymástól elkülönülő sorozatainak képződése, melyeket K, L, M stb. betűkkel jelölünk, az elektronhéjakra utalva.
Orvosi röntgentartomány: diagnosztikai és terápiás eltér: 120 és 5 pm hullámhossz és 0,2-0,01 MeV ill. 50 MeV energiatartomány. A spektrum előállításához csak az elhajlás jelenséget használják fel, a fénytörést nem, mert 10nm-nél kisebb hullámhossz esetén az anyag törésmutatója közel 1. Az orvosi gyakorlatban igaz (és csak ott), hogy a rövidebb  nagyobb, a hosszabb  kisebb áthatolóképességet jelent.

c) A röntgensugárkeltés hatásfoka
Az elektronáram néhány tized százaléka alakul röntgensugárzássá, a többi hőenergiává válik, az anódot melegíti. Kiszámolása a sugárzás teljesítményének (P=cU2IZ) és a befektetett elektromos teljesítmény ismeretében lehetséges (P’=IU) amelyekből adódik hogy =cUZ ahol c az arányossági tényező, mértékszáma 10-9, U a csőre helyezett feszültség, Z pedig az anód anyagának rendszáma.
Ha U nő, rövid hullámhossz határ, Emax eltolódik, keményebb sugárzást kapunk, nagyobb áthatolóképességgel. A sugárzás teljesítménye az intenzitással arányosan, a feszültséggel négyzetesen nő.

d) Karakterisztikus röntgensugárzás keletkezése
Belső energiaszinteken végbemenő folyamatokról nyújt felvilágosítást. Keletkezés: nagy feszültség hatására a K, L, M héjakon lévő e-ok valamelyike gerjesztődik, majd a magasabb nívóra, esetleg a (Pauli-elv miatt) kontinuumba került elektronok visszaesnek a héjakon keletkező lyukakba, a felszabaduló energia röntgenfoton formájában távozik. A gerjesztést és ionizációt minden esetben karakterisztikus röntgensugárzás kibocsátása kíséri. Mivel az anód atomjaitól származik, jellemző az anód anyagára. A sorozatok száma és vonalgazdagsága függ Z-től, minél magasabb rendszámú egy elem, azaz minél több héjon helyezkednek el elektronjai, annál több sorozat jelenik meg röntgenspektrumában, a sorozatok pedig egyre vonalgazdagabbak. A belső energianívók közötti különbségek nagyobbak mint az optikai nívók közötti különbségek, ezért nagyobb a röntgenfotonok energiája. 

9. Röntgensugárzás elnyelődése (diagnosztikai tartomány)

a) Tömeggyengítési együttható (definíció, mitől függ, szemléletes jelentése)
A gyengítési együttható  értéke a sugárzás frekvenciájától és a közeg anyagi minőségétől, sűrűségétől függ. Röntgensugárzás esetén a sűrűséggel arányosan változik. A tömeggyengítési együtthatót a lineáris gyengítési együttható sűrűséggel történő elosztásával kapjuk – így már csak a frekvenciától függ: m = /. x=mxm, xm=x, ahol xm az 1 cm2 keresztmetszetű, x hosszúságú hasáb tömege. A röntgennyalábot az intenzitás helyett fotonfluxussal jellemezhetjük, mely az egységnyi keresztmetszeten az időegység alatt átáramló fotonok számát adja meg. Jele N. N=N0e-mXm. m tehát 1 cm2 keresztmetszetű és olyan hosszúságú hasáb tömegének reciprokát adja meg, mely a beeső intenzitást e-ed részére csökkenti. Dm: felezési tömeg (~felezési rétegvastagság) az a tömeg, ami a beeső intenzitást felére csökkenti. Dm=D (g/cm2)

b) A gyengítés részfolyamatai
Fotoelektromos effektus: h energiájú foton kölcsönhatásba lép az atom egy belső elektronjával és teljes energiáját átadja (megszűnik). A (foto)elektron felemelkedik az atom felszínére és megmaradt kinetikai energiájával kirepülhet az atomkötelékből. A folyamat egyenlete: h=Wki+1/2mv2. A röntgensugárzás nem közvetlenül gerjeszt és ionizál, hanem a kiszakított elektron révén (lumineszcencia, hőképzés, gyökképzés, míg energiáját el nem veszti).
Compton-effetkus: h energiájú foton kölcsönhatásba lép az atom egy elektronjával, de energiájának csak egy részét adja át, h’ energiával irányt változtatva halad tovább. Főleg lazán kötött elektronokon lép föl. A folyamat egyenlete: h=Wki+1/2mv2+ h’. A h’ kisebb h-nél, ezért ’ nagyobb -nál, a folyamat tehát a sugárzás lágyulásához vezet.
Párképződés: röntgenfotonból elektronpár, elektron és pozitron képződik a mag közelében, melyekre érvényes az E=mc2. Csak akkor következhet be ha a röntgenfotonpár energiája min. 1 MeV. Ettől többlet az elektron és pozitron energiájában jelentkezik. A pozitron lelassulva egyesül egy elektronnal és két -foton formájában szétsugárzódik (hatásuk a röntgenfotonokéval ekvivalens).
Klasszikus (koherens) szóródás: a foton az ütközés során energiaveszteség nélkül irányt változtat. Főként elektronokon jön létre. Igen kicsi (50 keV alatt) energia esetén.
Magreakció: elég nagy energia esetén a maggal is kölcsönhatásba léphetnek a fotonok. Ekkor az energia teljes mértékben átadódik (min. 7-8 MeV, mivel kb. ekkora a nukleon kötési energiája) és a magból nukleonok (főleg neutron) lép ki. Ezek újabb magreakciókat indíthatnak.

c) Abszorpciós spektrum, az elnyelést befolyásoló paraméterek
 Abszorpciós spektrum: fénytanban a fény elnyelés bármely jellemző adatának hullámhossz szerinti eloszlása (I/I0 transzmisszió, lgI0/I abszorbancia, extinkció, optikai denzitás). Az abszorpciós spektrum egyszerűbb a röntgentartományban mint az optikaiban. Bizonyos hullámhosszaknál abszorpciós élek vannak benne, az emissziós vonalakhoz hasonló tartományban jelentkeznek. Abszorpciós élek: amikor a foton energiája akkora, hogy az L-hélyról e-t kiemelhet, az atom a fotont elnyeli, hirtelen abszorpció-növekedés következik be, megjelenik L-él. Minél nagyobb a foton energiája  a határenergiánál, annál kisebb az elnyelés valószínűsége (csökken az abszorpciós állandó értéke). Amikor azonban az energia eléri a K-hélyról való kiemelés értékét, újabb „ugrás” lesz, megjelenik K-él. Élek többszörösek is lehetnek, mivel egy héjhoz több energiaszint tartozik, gerjesztés ezek bármelyikéről történhet, mindegyik létrehoz egy élt.
Jelük: K, L, M, stb. Minél lágyabb a röntgensugárzás annál jobban nyelődik el. A gyengítési együttható több komponensből áll:  =  +  + . (foto, Compton, párkép) Értékük függ a közeg minőségétől és a fotonok energiájától. 2 él között, ha a hullámhossz nő m is nő, de adott hullámhosszú sugárzást is magasabb rendszámú (Z, összetett molekuláknál effektív Z-t veszünk) elemek jobban nyelnek el, mivel lágyabbá válik a sugárzás: m=c3Z3. Gyakorlatban: csonttörések vizsgálata – lágy részek rendszáma alacsonyabb, kevésbé nyelnek el, mint a csont. Kontrasztanyagok használata hasonló rendszámú lágyrészek elkülönítésére pl: BaO4 (gyomor), I2 oldat (vese, epehólyag, ér), gáz negatív kontraszt.
 
d) A röntgen-diagnosztika és a sugárvédelem alapjai, a sugárzás energiájának szerepe, szűrők
Röntgendiagnosztika: kontrasztanyagok (pozitív-negatív) használata lehetővé teszi lágy szövetek vizsgálatát is (pl: báriumszulfát, jód, gázok – kevésbé adszorbeálnak). Felszíni terápiában nagyobb hullámhosszú, jobban elnyelődő, mélyterápiában rövidebb hullámú, kevésbé elnyelődő sugárzás alkalmazása.
A víz (lágy szövetek) és levegő hasonlóképp nyelnek el – vizsgálatban fontos. A levegő elnyelődését könnyebb mérni. Az orvosi gyakorlatban használt könnyű elemeknél állandó: 0,2 cm2/g, szöveteknél: 0,3 cm2/g. Figyelembe kell venni a szóródást is a sugárzás terápiás használatakor. Sugárvédelmi célokra ólmot használunk, mivel igen jó abszorbens.
Szűrők: réz és alumínium, a kemény és lágy komponenseket gyengítik, a keményet kevésbé – a sugárzás homogenizálásában, a felületi rétegek óvásában fontos.

10. Röntgendiagnosztikai módszerek

Bev: a különböző szövetek effektív rendszáma és sűrűsége eltérő, így azok sugárgyengítési képessége, elnyelése is különböző. Orvosi alkalmazásban hullámhossza: 5-120pm, 0,2-0,01 MeV fotonenergia.

a) Hagyományos átvilágítás, szummációs kép, hagyományos tomográfia; kontrasztanyagok
Hagyományos átvilágítás: a beteg testével ellentétes oldalon lévő lumineszkáló ernyőn jelenik meg a gyengített röntgen-fotonokból származó kép. A különböző denzitású szövetek különböző mértékben gyengítnek. I=I0e-(x+’x’...). A film feketedése az eredő denzitástól függ, lgI0/I=(1x1+2x2+..)lge.
Szummációs kép: a képeken az egymás mögötti részletek árnyéka egymásra vetül – a sugár irányába eső harmadik dimenzió nem jelenik meg (dimenzióredukció).
Hagyományos tomográfia (rétegfelvétel): a test hossztengelyével párhuzamos sík éles megjelenítése (nagyobb denzitású szövetek pl: bordák csontja elfedhetik a fontos részleteket) – a tomográf röntgencsöve a test fölött köríven mozdul el, alatta pedig a kazetta vízszintes pályán ellenkező irányba tolódik el. A közös mozgás centruma éles lesz, a fölötte levő részletek előre sietnek az alatta lévők pedig visszamaradnak – elmosódnak. 
Kontrasztanyagok: pozitív és negatív típusa van. Használata lehetővé teszi lágy (egyébként nem vizsgálható) szövetek vizsgálatát is (pl: báriumszulfát, jód). A gázok kevésbé adszorbeálnak, a negatív kontrasztozás eszközei.

b) Röntgenkép-erősítő, DSA, a számítógépek szerepe
Röntgenkép-erősítő: Üvegbúrában vákuum van, 2 lumineszcens ernyő, az első mellett egy fotokatód, közöttük hengerszimmetrikus elektród rendszer. Az átvilágított test képe az első lumineszcens ernyőn jelenik meg, majd a fény a fotokatódból fotoelektronokat szakít ki (számuk arányos a lumineszcencia erősségével), az elektródrendszeren leképező elektronlencse és gyorsítófeszültség (25-30 kV) van. A 2. lumineszcens ernyőn valódi, fordított, kicsinyített kép jelenik meg. Előnye: csökkenti a sugárterhelést, rögzíthető videojel, digitális képalkotást tesz lehetővé, elsötétítés nélkül is jól látható.
DSA: digitális szubtrakciós angiográfia – az érrendszer kontrasztanyagos vizsgálata (báziskép és kontrasztanyagos kép különbsége), digitális képsorozat azonos felvételi pozícióból.
A számítógépek használata digitális képalkotást tesz lehetővé – (a filmen rögzített kép lézerfény segítségével digitalizálható) Képerősítő + Videokamera + A/D konverter + Számítógép  Képernyő. Előnye a kontrasztozhatóság, egyszerű kezelés, többszöri használat, könnyű tárolás, kisebb sugárterhelés és nagy felbontás.

c) CT, mérési elve (CAT-scan), technikai megoldások
CT: (computer assisted tomography) a 3. dimenziót tárja föl. Testtengelyre merőleges helyzetű réteg képe 2Dben, szürketónussal. Vékony röntgennyaláb világítja át, alatta detektor mozog, érzékelve a kilépő intenzitást. Mindkettő keskeny ólomkollimátorral van ellátva (feloldóképesség, sugárterhelés csökkentése miatt). Ugyanazt a réteget több irányból világítja át – több ezer elem gyűlik össze, majd kiszámolja az egyes pontok denzitását és megadja az eredményt szürketónusos képben. 1. CT (NaI(Tl) kristályos) – 180 pásztázás. 3. generációs legyező alakú nyaláb, több 100 detektorral. A 4. generációs CTknél csak a sugárforrás fordul körbe, a detektorok gyűrű alakban vannak.
CAT: computer axial tomography, tengelyre merőleges rétegekről készít képet, egymástól független réteg-képek készülnek. A spirál CT jobb, mivel itt a rétegek átfedésben vannak.

d) Spirál CT, gyors CT módszerek, Hounsfield-skála, a képi megjelenítés lehetősségei, információ tartalma
Spirál CT: folyamatos rétegfelvétel, egymás után több körmozgás, a beteg eltolódik testtengelyének irányába a felvétel közben.
Hounsfield-skála: a gyengítési együtthatók skálázása, vízhez viszonyítás módszerével. H= (-víz).1000/víz. Ablaknyitás: kis különbségek kimutatása a monitoron, a H megjelenítési skálát széthúzzák a vizsgálandó tartományban. 
Film helyett (más anyag használata 80-90%kal kisebb sugárzást jelent a dolgozók számára):
- lumineszkáló réteg + CCD képlemez (integrált áramkör sok fototranzisztorral a ráeső fény intenzitása a detektorba majd a filmrétegre kerül)  PC (monitor)
- spec. rtg képlemez (szennyezett kristályok, rtg hatására az elektronok csapdába kerülnek, lézerrel lumineszkálás mellett leolvasható és visszaállítható az alapállapot (metastabilis csapdanívó –lézer– vezetési sáv –lumineszcencia– alapállapot. 
11. Radioaktivitás, magsugárzások

Bev: terápiás és diagnosztikai célokkal egyaránt felhasználhatók 

a) Az atommag felépítése, stabil és instabil magok, természetes és mesterséges radioizotópok
Felépítése: egyensúlyban lévő nukleonok – protonok és neutronok: összességében pozitív töltést eredményez. Stabil magoknál ez az egyensúly fennmarad (p=n).
Instabil mag: részecske kibocsátása közben elbomlik a mag (pn) – radioaktív atomok. Természetes az urán, tórium és aktínium. 3 családba sorolhatók, 44 tag, melyek élén egy ősizotóp áll, és ez bomlik az ólom egy stabilis izotópjáig. Könnyebb elemek között: kálium, rubídium egy kis százaléka. Táplálkozásban fontos a 40K19.
Több mint ezer mesterséges izotóp: nagyenergiájú részecske stabilis magba való belövésével megváltoztatják az eredeti proton-neutron arányt, pl: 127I93, 22Na11.
Orvosi alkalmazása: technécium és technéciumgenerátor, jód, kálium, nátrium (jelzőanyagok).

b) A magsugárzások fajtái, változások a magban
A radioaktív magok energiafölöslegüktől kétféleképp szabadulhatnak meg – vagy részecske viszi magával (korpuszkuláris sugárzás) vagy elektromágneses sugárzás útján – ill. a kettő egyszerre történik.
Maghasadás, magszéthullás: nagy energiájú -sugárzás hatására két hasonló magra, ill. magtöredékekre, protonokra, neutronokra hullik szét (spalláció), maghasadás esetén, két összemérhető részt kapunk.
-sugárzás: A bomló atommagot nagyenergiájú héliumatommag (-részecske) hagyja el. A mag rendszáma (Z) 2vel, tömegszáma (A) 4el csökken. Kezdősebességük több ezer km/s – néhány MeV energia. Ionizálják azonban a környezet (levegő) molekuláit (lineáris ionsűrűség), így elvesztik energiájukat.
-sugárzás: Az atommagot közvetve elektron vagy pozitron hagyja el – neutron többlet esetén, a neutron protonná és elektronná, hiány esetén egy proton neutronná és pozitronná alakul. Ez a mag fölös energiájának protonból neutron tömegtöbblet kiegészítésére adódik. 
Cserenkov sugárzás – a  sugárzás nagyobb sebességgel halad a közegben mint a fény – kékesfehér fényt hoz létre az interferencia során.
inverz -bomlás: proton-fölösleg esetén jön létre, héjelektron befogás (K) történik, ami karakterisztikus rtg sugárzást is eredményez, valamint a rendszám csökken eggyel.
neutron-sugárzás: elsősorban nukláris baleseteknél, ill. n-fegyverek bevetésénél keletkezik. A mag bombázás hatására erősen gerjesztődik, nagy energiájú neutront emittál. A szabad neutron instabil, protonra és elektronra bomolhat (kb 13perc felezési idővel), nagy áthatolóképességű, közvetetten ionizál. Elektronnal nem reagál, csak atommaggal, teljes energiáját átadva annak, az így keletkezett nagysebességű proton fejt ki ionizáló hatást. Nagy dózis esetén képes aktiválni, azaz magátalakulást előidézni, miáltal a besugárzott tárgy is izotóppá válhat. Ütközés esetén szóródás is bekövetkezhet: gyors neutron, rugalmas szóródás esetén a meglökött mag az ütközés energiáját kinetikai energiában veszi fel, az átadás annál nagyobb mértékű, minél inkább egyezik méretre a két részecske. Centrális ütközés esetén leadhatja mozgási energiáját, csak hőmozgást végez, termikus neutronná válik. Rugalmatlan ütközés esetén, további energiát ad át, ezáltal gerjeszti a magot, az pedig gammafoton kibocsátással szabadul meg a fölös energiától.
protonsugárzás: H+ gyorsítás révén, vagy magbombázás hatására proton emittálódik, ami ionizál, gerjeszt. 
-sugárzás: Általában nem lép föl önállóan, a korpuszkula kibocsátása után a gerjesztett állapotban lévő származékmag által kibocsátott elektromágneses sugárzás – vegyes sugárzó izotóp. Nem jár rendszám vagy tömegszám változással.

c) Aktivitás, a radioaktív atomok számával való kapcsolata
Az aktivitást a másodpercenkénti bomlások számával, bomlási sebességgel jellemezhetjük. Egysége a becquerel (Bq), 1Bq=1bomlás/sec. Arányos a meglévő elbomlatlan atomok számával – az aktivitás időbeli változása: =0e-0,693t/T , =N/T. A bomlás csökkenő exponenciális függvény szerint megy végbe. Fajlagos aktivitás: a készítmény egységnyi tömegére vonatkoztatott aktivitása (Bq/kg). Radioaktív koncentráció: térfogategységre vonatkoztatott aktivitás. (Bq/l)

d) A radioaktív atomok számának, ill. az aktivitásnak időbeli változása
Ha elég sok atom áll rendelkezésre, megállapítható, hogy átlagosan egy bizonyos idő alatt mennyi bomlik el – az időegységre eső bomlások száma arányos a meglévő elbomlatlan atomok számával: N/t=-N, ahol  a bomlási állandó, megadja, hogy az anyag hanyad része bomlik el t idő alatt. Ebből integrálással: N=N0e-t. N=0, ha t=.
Felezési idő: T, a bomlási állandó helyett használják (), az elbomlatlan atomok száma valamely készítményben felére csökken - nem befolyásolják a fizikai-kémiai behatások. Az (T=0,693/=0,693/TN=N0e-0,693t/T egyenlet megadja, hogy t idő alatt az atomok hányad része bomlik el.
Átlagos élettartam: , az elbomlatlan atomok száma e-ed részére csökken.=1/=1,443T
Biológiai felezési idő: a szervezetbe került izotópok mennyisége a szokásos kiválasztás útján is csökken – a két felezés reciprokából adódik az effektív felezési idő reciproka. Kritikus felhalmozó szervek: máj, pajzsmirigy, vese. A stabilis és radioaktív izotópok az életfolyamatokban egyformán viselkednek, ezért lehet jelzőanyagként is használni a radioaktívokat. 1/Teff=1/Tbiol+1/Tfiz.

12. Magsugárzások és az anyag kölcsönhatása

Bev: a radioaktív magok energiafölöslegüktől különbözőképp szabadulhatnak meg – vagy részecske viszi magával (korpuszkuláris sugárzás) vagy elektromágneses sugárzás útján – ill. a kettő egyszerre történik. Orvosi alkalmazása: technécium és technéciumgenerátor.

a) Az -sugárzás, spektruma, kölcsönhatása a közeggel, ezt jellemző mennyiségek
- a bomló atommagot nagyenergiájú héliumatommag hagyja el, a részecske pályája egyenes 
- a mag rendszáma 2vel, tömegszáma 4el csökken. 
- hatótávolsága: az az R távolság, amit az  részecske  sűrűségű közegben befut, míg energiája (E) a termikus értékre csökken. (folyadékban 10-100 mikron) Kis rendszám esetén R=k.E3/2/, ahol k=4,15.10-4
- kezdősebességük több ezer km/s – néhány MeV energia 
- ionizálja a környezet (levegő) molekuláit, így elveszti energiáját 
- ha sebessége termikus értékre csökken, két elektront felvéve héliummá alakul
- a közeg fékezőképességén -részecske egységnyi úthosszra vonatkoztatott energiaveszteségét értjük
- tömegfékezőképesség: fékezőképesség/ , ha 1cm2 felület és egységnyi tömegnek ütközik
- ionizáló képességét a pálya mellett létrehozott lineáris ionsűrűséggel jellemezhetjük (n/l). Ez a fajlagos ionizáció levegőben 20000/80000 ionpár/cm, 34eV/pár.
- ionizáció következménye: karakterisztikus rtgsugárzás, szcintilláció, funkcionális és morfológiai elváltozások, esetleg magátalakulások
- lineáris energiaátadás (LET): a fékezőképesség, a lineáris ionsűrűség és az egy ionpár keltésére jutó energia szorzatával egyenlő 
- spektruma: vonalas, egy radioaktív mag, csak meghatározott nagyságú energiájú  részecskét bocsáthat ki, hatótávolsága is csak meghatározott értéket érhet el. 

b) A -sugárzások, spektrumuk, kölcsönhatásuk a közeggel, szétsugárzás
- az atommagot elektron vagy pozitron hagyja el – egy neutron protonná és elektronná, egy proton neutronná és pozitronná alakul. Ha p+n° a mag fölös energiája a neutron tömegtöbblet kiegészítésére adódik. 
Negatív -bomlás: a neutronok száma több mint a stabilitáshoz kellene. A rendszám (Z) 1el nő, tömegszám (A) változatlan.
Pozitív -bomlás: a neutronok száma kevesebb. A rendszám 1el csökken, tömegszám változatlan marad. Csak mesterséges izotóp lehet. (pl: 32P15, 30P15).
Inverz -bomlás: proton-fölösleg esetén jön létre, héjelektron befogás (K) történik, ami karakterisztikus rtg sugárzást is eredményez, valamint a rendszám csökken eggyel.
Cserenkov sugárzás: a  sugárzás nagyobb sebességgel halad a közegben (pl: víz) mint a fény – kékesfehér fényt hoz létre az interferencia során. 
-sugárzás:
- spektruma folytonos, oka a neutrínó (rendkívül passzív!)  részecskék zérus energiától maximális energiáig minden értéket képviselnek. Az energiaveszteség azonban mindig egyforma – oka a neutrínó: kis semleges részecske (e-tól 1000szer könnyebb) mely mindig jelen van a -sugárzásnál és osztozik az energián (együtt mindig azonos E-t visznek).
- -részecske kezdősebesség megközelíti a fénysebességet, ez relativisztikus tömegnövekedést okoz (v~c) 
- pályája: zegzugos a szóródás miatt, mivel az elektron tömege kicsi, könnyen szóródik (visszaszóródhat)
- hatótávolság levegőben 10 cmtől több méterig, vízben, szövetben néhány mm
- fajlagos ionizálóképessége 1000szer kisebb az  részecskéétől
- fékezőképesség is kb. 1000szer kisebb, helyette lineáris energiaátadást használunk (LET)
- specifikus ionizálóképesség: s=(c/v)2, ahol =46 ionpár/cm, c=3.1010cm/s
- következmény: kémiai, fotokémiai, biológiai hatás, karakterisztikus rtg, ritkán fékezési rtg (ha a -részecske az atom terében hirtelen lefékeződik
- abszorpciója: I=I0.e-x csak 3-4 felezési rétegvastagságig, utána rohamosan csökken, 7-8nál megszűnik (max. hatótávolság, R)
- összefüggés Emax és Rmax között: Rmax=aEmax-b, ahol a=542, b=133.
Szétsugárzás: a pozitron élettartama igen rövid, kölcsönhatásba lép egy elektronnal (ált. pályája vége felé), ennek hatására szétsugárzódnak, gammafotonok formájában, 0,51-0,51 MeV energiával. Mivel ez a jelenség mindig fellép, számolni kell a -sugárzás jelenlétével, ha pozitronnal dolgozunk.

c) A -sugárzás, spektruma, magizoméria
Prompt -sugárzás: a korpuszkula kibocsátása után a gerjesztett állapotban lévő származékmag E-fölösleggel bír, egy vagy több lépésben elektromágneses sugárzást bocsát ki (kb 10-18-10-13s belül) – vegyes sugárzó izotóp, mivel korpuszkuláris sugárzás kísérője. Nem jár rendszám vagy tömegszám változással.
Magizoméria: a radioaktív mag az energiafölösleget nem sugározza ki rögtön, hanem egy felezési idő eléréséig (>10-10s) gerjesztett állapotban marad. Alkalmazása: technéciumgenerátor. Jele a tömegszám mellé írt m. pl: 99Mo42( 66h)99mTc43( 6h)99Tc43 Spektruma: vonalas (meghatározott energiájú fotonokat emittál).
Radioaktív bomlás: a mag előbb kisugározza -protonjait.

d) A -sugárzás közeggel való kölcsönhatásának módjai; párképződés
Közeggel való hatásai hasonlóak a röntgensugárzáséhoz.
Belső fotoeffektus: az emittált -foton ugyanazon a magon gerjesztést vált ki – héjelektron kapja meg, gamma sugárzás helyett a kiszabadított konverziós e-t és röntgensugárzását érzékeljük.
Fotoelektromos effektus: h energiájú foton kölcsönhatásba lép az atom egy elektronjával és teljes energiáját átadja (megszűnik). Az (foto)elektron felemelkedik az atom felszínére és kirepülhet az atomkötelékből. Kisebb fotonenergiák esetén (pl: röntgen).
Compton-effetkus: h energiájú foton kölcsönhatásba lép az atom egy elektronjával, de energiájának csak egy részét adja át, h’ energiával irányt változtatva halad tovább. Főleg lazán kötött elektronokon lép föl.
Párképződés: gammafotonból elektronpár – elektron és pozitron képződik, melyekre érvényes az E = mc2. Csak akkor következhet be ha a gammafoton energiája min. 1 MeV. Ettől többlet az elektron és pozitron energiájában jelentkezik. A pozitron egyesül egy elektronnal és két -foton formájában szétsugárzódik (hatásuk a gammafotonokéval ekvivalens).
Klasszikus szóródás: a foton az ütközés során energiaveszteség nélkül irányt változtat. Főként elektronokon jön létre. Igen kicsi (50 keV alatt) energia esetén.
Magreakció: elég nagy energia esetén a maggal is kölcsönhatásba léphetnek a fotonok. Ekkor az energia teljes mértékben átadódik (min. 7-8 MeV) és a magból nukleonok (főleg neutron) lép ki. Ezek újabb magreakciókat indíthatnak.
13. Ionizáló (atommag- és röntgen-) sugárzások mérése

Bev: alapja a sugárzás és valamilyen alkalmas közeg (detektoranyag) közötti kölcsönhatás – csak akkor ha a sugárzás a közegnek energiát ad át. Direkt ionizáló sugárzás esetén a töltéssel rendelkező részecskék primer jelensége (ionizáció, gerjesztés) mellett a secunder és tercier folyamatokat (hőhatás, fotokémia, lumineszcencia) is felhasználják mérésre. Semleges sugárzások (pl: , neutron) esetén pedig a detektoranyagban hoznak létre elektromosan töltött részecskéket (indirekt ionizáló).

a) Gázionizáción alapuló eszközök
A töltéssel rendelkező részecskék a gázt ionizálják, a termelt ionpárokat pedig az elektromos erőtér a megfelelő elektród felé tereli. A keletkező ionizációs áramot mérjük.
Az ionizációs kamrában nagyszámú ionizáló részecske összionizációját kapjuk. Az egyéni sugárvédelemben (kisméretű, feltöltött elektrométerként - zsebdoziméter) valamint a dozimetriában (hitelesítésre – gyűszűkamra) használják. A feltöltött elektrométerek fokozatosan kisülnek.
A GM-csövekben viszont az egyes részecskék által kiváltott feszültség-, áramimpulzusokat mérhetjük. Főként -részecskék esetleg neutronok számolásra (megfelelő anyag + gáz) használják, röntgen- vagy -foton számlálásra 0,1%os hatásfokuk miatt nem jellemzően.
A proporcionális számlálók a beérkező részecskék fajtája és energiája szerint is különbséget tud tenni (gáztérben teljesen lefékeződő részecske energiájával arányos az ionizációs áram). A proporcionális kamra (sokanódos) változat a medicinában a -, röntgensugárzás mérésben használatos.

b) Szcintillációs számláló
A - és -sugárzások detektálására alkalmas. 
Felépítése: szcintillátor-fotoelektronsokszorozó-erősítő-diszkriminátor-számláló.
Működése: a nagyenergiájú foton a detektor szerves/szervetlen (NaI táliummal szennyezve) kristályos anyagában lefékeződik, szcintillációt, fényfelvillanást okoz, a keletkező fotonok száma arányos a részecske átadott energiájával. A fény a fotoelektron-sokszorozó fotokatódjáról indulva egyre nagyobb számú fotont tesz szabaddá. Időtartama: 10-8–10-6 s.  Az erősítés arányos a kiinduló fotonszámmal és függ a feszültségtől – szabályozható. A kimenő jel feszültségimpulzus lesz, amit az erősítő tovább erősít, majd a diszkriminátor amplitúdó szerint osztályoz végül a számláló megjelenít.
Szelektálás történhet ID – határszint és DD csatorna módon. Optimális beállítását ID üzemmódban kell elvégezni: NJ+Z-NZ  NJ, NJ/NZ  Opt ID szint. 
Zajt (jelentéktelen) a fotoelektron sokszorozó fotokatódjáról leszakított elektronok, a környezet radioaktív szennyeződése, a kozmikus sugárzás és a mérőhelyek sugárforrásai okozzák. 

c) Félvezető detektorok
A -fotonok energiájukkal arányos mennyiségben szabadítanak fel töltéshordozókat. Radioaktív környezetszennyezés felmérésére használják – energiaszelektív. Ilyen pl a Ge-, Cse-detektor.
Egyes félvezetők elektromos vezetőképessége növekszik sugárzás hatására, áramkörbe iktatott műszer skáláján dózisegységekben hitelesíthető. Mérete kicsiny, a félvezető kristályt a szonda végére szerelve, akár a szervezetbe is bejuttatható a detektor.

d) Filmdoziméter
A fotoemulzió (zselatinban lévő ezüst halogenid) elnyelési spektruma eltér a szövetekétől, ezért csak azonos spektrumú sugárforrás esetén szabad használni. Nagymértékben függnek az energiától, különösen 0,04-0,4 MeV tartományban. Személyi dózismérésre használják pl. atomerőművekben, illetve autoradiográfiás felhasználása jelentős (sejtek, sejtalkotók vizsgálata). Kiértékelése központilag történik.

14. Az orvosi jelfeldolgozás egyes problémái

a) Jelek és osztályozási lehetőségeik, nagyságuk, összehasonlításuk
Jel: az a mennyiség, amely információt hordoz, továbbít vagy tárol. Vonatkozhat a rendszer állapotára, valamilyen folyamatra, jelenségre. 
Fajtái: -statikus/változó (hőmérséklet-közelítőleg), -periodikus/nem periodikus (EKG), -impulzus/folyamatos (ingerület), -sztochasztikus/determinisztikus (-sugárzás), -elektromos/nem elektromos, -digitális/analóg (feldolgozás szintjén). 
Átalakítása: Az eredetileg nem elektromos jeleket át kell alakítani a feldolgozáshoz. Követelmény, hogy a jel információtartalma ne változzék. Analóg – az átalakított jel időbeli lezajlása hasonló az eredetihez (pl: elektrokardiogram) és digitális – a jel pillanatnyi értékeihez valamilyen szimbólumrendszer elemeit rendeljük hozzá, többnyire számokat (pl: szívizom akciós feszültség változása – számérték sorozata).
Nagyságuk: a jelteljesítmények arányát használjuk összehasonlításra – ennek tízes alapú logaritmusát: bel vagy decibel skála (B v. dB): mivel a bel léptéke túl nagy, helyette a decibelt n(dB)=10 lg P2/P1 dB. P1: vonatkoztatási teljesítmény, P2: kérdéses teljesítmény. Ha a jel elektromos mennyiség teljesítmény helyett feszültség arányokat használunk n=10lg(U2/U1)2dB, azaz n=20lgU2/U1dB.
Eszközök csoportosítása: -pácienseszköz: diagnosztikai infok (EKG, hőmérő); -pácienseszköz: elektronikus jelet bocsátunk a rendszerre, hogy működési infot nyerjünk belőle (echokardiográfia); -pácienseszköz: elektromos jelet bocsátunk a rendszerre azért, hogy működését terápiásan befolyásoljuk (pacemaker).

b) Fourier-tétel
Fourier-tétel: egy tetszőleges egy dimenziós, periodikus f(x) függvény kifejezhető pozitív és negatív szinusz és koszinusz függvények lineáris kombinációjaként: (x) = 1/A(k)coskx.dk +B(k)sin kx.dk
Az összeg első tagja az alapharmonikus, az eredeti periodikus frekvenciájú jel, a többi komponens – felharmonikusok – frekvenciája az alap egész számú többszöröse. Mivel a fázisszög zérus vagy /2 lehet, a jel Fourier spektruma valójában csak pozitív és negatív szinuszos és koszinuszos tagokból áll.
Periodikus jelekre: tetszőleges periodikus jel előállítható sinusok összegeként az alap- és felharmonikusokból. f=1/T, ahol T periódusidő, f sinusos jel, alapharmonikus, 2f-3f-nf felharmonikusok.
Akármilyen „jól viselkedő” jel: tetszőleges jel előállítható sinusok összegeként, spektruma folytonos.

c) Elektromos erősítő, erősítés és annak frekvenciától való függése
Ha az információt hordozó jel teljesítménye nem elegendő erősíteni kell.
A funkcionális egység erősítőből és egyéb kapcsolási elemekből áll.
- kimenetén arányosan megnövelve jelenik meg a bemenetre kapcsolt jel
- leföldelik csökkentve a zavarfeszültséget
- bemenete fogyasztóként terheli a jelforrást (Rbe)
- következő funkcionális egység számára jelforrás, fogyasztóként terheli a kimenetet (Rki)
Jellemzői: - teljesítményerősítés (KP): kimenő és bejövő jelteljesítmény hányadosa KP= Pki/Pbe dBben: KP(dB)=10lgKPdB, 
- feszültségerősítés (KU): KU=Uki/Ube, összefüggés: KP=KU2.Rbe/Rki – dBben: KP(dB)= (20lgKU+10lgRbe/Rki)dB. Ha Rbe=Rki, KP(dB)=20lgKUdB. Azaz 60dB erősítés: 106x teljesítmény, 103x feszültségerősítést jelent.
Az erősítés feltétele, hogy a feldolgozandó jel teljes tartományában független legyen a frekvenciától. A jel pontos megadásához a teljes frekvencia tartományt ismerni kell. Ha nem független a jel a frekvenciától, úgy az erősítés során torzulni fog, mivel a különböző frekvenciájú komponensek különböző mértékben erősítődnének. 
Átviteli karakterisztika: az a frekvencia tartomány, amelyben az erősítés független a frekvenciától, pontosabban 3dB-en belül marad függése. Az fa az alsó határfrekvencia, az ff a felső határfrekvencia. Az erősítő átviteli sávjának le kell fednie a jel teljes frekvenciatartományt.

d) Visszacsatolás és következményei
A felerősített jelteljesítmény egy részét visszacsatolva a bemenetre interferencia alakul ki. Ha azonos fázissal adódnak össze a jelek pozitív (KV>0, KPV>KP), ha ellentétes fázissal, negatív (KV<0, KPV<KP) visszacsatolásról beszélünk. KV a visszacsatolási tényező, a visszacsatolt és kimenő teljesítmény hányadosa, 1-nél kisebb. P=Pbe+KVPki, az erősítendő jel és a visszacsatolt jel összeadódik, az erősítő tehát az eredő jelteljesítményt erősíti. A kimenő jelteljesítmény Pki=KPP-ként írható fel, ahol KP a visszacsatolás nélküli erősítő teljesítményerősítése. KPV pedig a visszacsatolt erősítő teljesítményerősítése, a kimenő/bejövő teljesítmény hányadosa: KPV=KP/1-KVKP. Pozitív visszacsatolás esetén növekedik a teljesítményerősítés de az elektronikus zajok is erősödnek – nő a torzítás. Negatív visszacsatolás csökkenti az erősítő torzítását, kiegyenlíti az átviteli karakterisztikát, ez az erősítő tulajdonságait javítja. Pozitív visszacsatolás szerepe: rezgésgenerátor – bemenő jel nélkül is van kimenő jel, ha KVKP=1.

e) Impulzusjelek feldolgozása, ID, DD, spektrum
Olyan diagnosztikai eljárások, melyeknek lényegéhez tartozik valamilyen eseménygyakoriság meghatározása. Pl: alakoselem konc., radioaktív izotópok térbeli eloszlása, mennyiségük időbeli változásának meghatározása. 
Elvi felépítése: jelforrás – detektor (feszültségimpulzusok rendelése egyes eseményekhez) – erősítő – ID/DD (amplitúdó szerinti osztályzás) – további feldolgozás – számlálás, gyak. meghatározás – kijelzés, regisztrálás.
Diszkriminátorok: impulzusamplitúdó analízist végeznek, az elektromos jelekké átalakított információt szelektálják. ID: ún. küszöbszintnél nagyobb amplitúdó jelenik meg, valamennyi ilyen impulzust egyforma kimenő impulzussal jelenít meg. Szerepe: hasznos jel- és zajimpulzusok számarányának javítása, a küszöb optimális értéke ezen arány maximuma. DD: ún. csatornába eső értékeket jeleníti meg. Szerepe: impulzus amplitúdó spektrum elkészítése, spektrumanalízis pl: hematológiai automaták hisztogramjai. 
15. Izotópdiagnosztika

a) Az izotópdiagnosztika alapelve; izotópdiagnosztikai módszerekkel nyerhető információk
A radioaktív izotópok sugárzásuk révén elárulják tartózkodási helyüket: útjuk, sorsuk nyomonkövethető (nyomjelzők).
Ugyanúgy képeznek vegyületeket mint stabilis társaik, viselkedésük is ugyanolyan (kémiai, biológiai, biokémiai folyamatokban) – egyáltalán semmilyen fiziológiás körülményt nem befolyásolnak. 
Mivel az új izotópok megkülönböztethetők a régiektől és igen nagy érzékenységű detektorokkal kimutathatók, hatékonyságuk 6-8 nagyságrenddel jobb mint a mikroanalitikai módszereké.
Információk: in vivo: (kis anyagmennyiségek, a fiziológiás körülmények nem változnak) szervek működéséről, ill. zavaraikról – pajzsmirigy: radiojód, szcintillációs számlálóval mért aktív jód és jódtárolási görbe volt a diagnózis alapja ma már inkább in vitro Tc; vese: iv. gamma sugárzó izotóp - renográfia, veseműködés; nukleáris kardiológia: időben gyorsan végbemenő folyamatokat vizsgálnak - szívműködés (kamratérfogat), vérkeringés folyamata (perctérfogat - 1perc alatt mennyi vér jut az aortába), gamma kamerát vagy SPECT-et használnak, VVS-kettősjelzés: lebontás Cr, és regeneráció Fe, félélettartamuk 30 nap.
in vitro: előnye – megbízhatóbb és nincs sugárterhelés, de nem minden esetben váltható ki vele az in vivo; hormonok kimutatására (inzulin, sexuál, pajzsmirigy); immunglobulinok, epesavak; gyógyszerek (barbiturátok, morfin) kimutatására.
Radioimmun-analítikai módszer: (immunreakciók specificitását, izotóptechnológia érzékenységét ötvözi) kis mennyiségű, hasonló kémiai szerkezetű anyagok pl: hormonok koncentrációjának meghatározása, egymástól függetlenül.
RIA: radioimmuno-assay (antigén-antitest kölcsönhatás) A jelöletlen antigén leszorítja a radioizotóppal jelölt egy részét, a leszorítás mértéke a meghatározni kívánt jelöletlen antigén mennyiségétől függ.
 
b) Az izotóp kiválasztásának szempontjai
Lehető legkisebb dózisterhelés, ugyanakkor kimutatható legyen
Felezési idő: minél rövidebb legyen (kevesebb radioaktív atom kell ua.hoz az aktivitáshoz), izotópgenerátorra van szükség
Sugártípus: detektálás és megterhelés aránya -  a korpuszkuláris sugártípusok nagy megterhelést jelentenek, detektálásuk sem jó (hamar elnyelődnek), -sugárzás kevésbé adszorbeálódik: kemény sugárzás (kevéssé terhelő, de a detektálása rossz), vagy lágy (jobban elnyelődik NaI(Tl) kristályban is, könnyebb detektálni, de terhelőbb) – kompromisszum: középút. Megfelelő anyag pl: 99Tc43 – rövid felezési idő, 140keV energiájú gamma fotonokat emittál.
Aktivitás: minél nagyobb (jobban észlelhető) legyen, T minél kisebb, annál kevesebb radioaktív atom kell, adott aktivitás eléréséhez. =N/T
Előállítás: helyben (nagy aktivitás, gyors bomlás) izotópgenerátor (technécium), ciklotron
Megfelelő izotóp: technécium, radiofarmakonok (radioaktív atommal, sokféle vegyületet tudnak jelezni)

c) Izotóp-felvételi görbe
In vivo vizsgálatnál, ha az anyagmennyiség csökkenését radioaktív úton megvizsgáljuk, az aktivitás az anyag kiürülése mellett a fizikai bomlás miatt is csökken. A szerv anyagcsere-folyamatainak időbeli követése az izotóp felvételi görbével történik. Általában a szervben megjelenő aktivitást, a beadott aktivitás  %-ában ábrázoljuk az idő függvényében.
Legfontosabb paraméterei:
- az aktivitás megjelenéséig eltelt idő (T0), az izotóp beadásától számítjuk, a görbe emelkedő szakaszának extrapolálásával határozzuk meg. A minimális átfolyási idő a radioizotópot transzportáló rendszerben a vizsgált részlet előtti szakaszok áteresztőképességét jellemzi. 
- az első, emelkedő fázis meredeksége jellemzi a szerv kiválasztási sebességét (clearance)
- a görbe maximuma, az időpont (Tmax) mellett páros szervek esetén az érték (Amax) is fontos paraméter, a felvevő és kiválasztóképességre utal
- felezési idő (T1/2) a leszálló ág legfontosabb paramétere, a kiürülés mértékét jellemzi
- görbe alatti terület, két időpont között számított integrálja megadja az ez idő alatt meglévő átlagos izotóptartalmat
Ha a mérést fantomhoz viszonyítjuk, akkor a fizikai feleződést az adatok nem fogják tartalmazni, a tárolási görbe leszálló ágából közvetlenül a biológiai felezési idő nyerhető.

d) Gammakamera (felépítése, működése és alkalmazása)
Diagnosztikai célból a szervezetbe juttatott radiofarmakon térbeli eloszlásának 2Ds vetületét, annak időbeli változását regisztrálja. Feloldása jó, működése gyors - sec.ként akár 10 eloszlási kép, ezért gyorsan zajló folyamatok megjelenítésére is alkalmas pl: agyi keringés.
Szummációs kép: nincs tekintettel az izotóp mélységbeli eloszlására.
Szcintigram: eloszlási kép, izotóp koncentráció szerint színkódolt.
Felépítése: 
- sokcsatornás ólomkollimátor, mely csak a merőlegesen érkező sugarakat engedi át
- szcintillációs detektorkristály (NaI(Tl))
- fényvezető réteg: a szcintilláció fénye szétterjed
- fotoelektron sokszorozó: a fényvezető réteg miatt egy -foton beérkezését több fotoelektronsokszorozó is észleli, de a szcintilláció helyétől való távolság szerint különböző amplitúdójú spektrumokkal jelzi.
- számítógép, képernyő 
Fajtái: statikus és folyamatfelvételek a ROI(region of interest)ről.

e) SPECT, PET
SPECT: fotonemissziós számítógépes tomográfia – A -kamerát a páciens körül, testtengelyre merőlegesen, áll. sebességgel körbeforgatjuk, a számítógép letárolja a szummációs adatokat – tetszőleges metszeti kép (3. dimenzió). 30-50 cm vastag testszelvény aktivitástartalmának térbeli eloszlását egyszerre vizsgálja.  
Pozitronszkenner (PET elődje):
- egymással szemben elhelyezett szemben elhelyezett gamma-detektorok (pl: agydaganat), 
- csak a szétsugárzódó pozitronokat számolja
- számlálás csak akkor, ha mindkét detektoron egyidőben halad át foton (koincidencia párok) - feltűnő gyakorisággal akkor számol, ha a góc a mérőfejek csatornájába esik
PET: pozitronemissziós tomográf – jelzőanyag: pozitronsugárzó izotópok.
Detektorai: a pozitron-elektron rekombinációkor ellentétes irányban szétsugárzódó -fotonpárokat észleli. 
Működtetéséhez szükséges ciklotron, ami alkalmas radioizotópot állít elő.
Számítógépes PET:
- gyűrű alakban helyezkednek el a detektorok, egymás mellett több gyűrű is van (pl: 8 gyűrű, 512 detektor/gyűrű) – gyors
- nem csak az egymással szemben lévő detektorok koincidenciapárok
- ha a jel nem egyszerre ér a detektorhoz, nem középen volt a szétsugárzás, a számítógép kiszámolja a pontos helyét
16. Sugárterápia

Bev: főként daganatterápiában használják – oka: gyorsan osztódó és differenciálatlan sejtek érzékenyebbek a sugárzásra.

a) A sugárterápiában használatos sugárzások elnyelődése és ionizációja szövetekben
Általában kemény röntgen és -sugárzást, felgyorsított elektronokat és -sugárzást használnak. Kutatás folyik a neutronok, protonok, nehéz ionok és pionok felhasználására is. 
Nagyenergiájú fotonok használatát a kedvező dóziseloszlás indokolja. A sugárzás keménységével együtt úgy kell megválasztani, hogy a dózismaximum az elpusztítandó szövetben legyen.
Még mélyebben fekvő szövetek kímélése szempontjából nagyenergiájú elektronok a megfelelőek. A nehezebb töltött részecskék (protonok, neutronok) esetén is megfigyelhető ez a kedvező dózis-eloszlás, ionizáló képességük viszont pályájuk vége felé nő. Kis energiájú dózis monoton csökken, sugárnyaláb széttart, extinkció.

Kontakt-eljárások: a test felületére vagy a kóros szövetre rögzítik a sugárzó anyagot. Követelmény, hogy a sugárzás optimálisan és egyenletesen érje a szöveteket. Fajtái: zárt – a sugárzó anyag nem távozik el (pl: tű, gyöngy - Co, Cs); nyitott sugárforrások – ha eltávozhat, ill. oldatba vitt radioizotópok (pl: radiojódos pajzsmirigy-kezelés, ahol kb 5 napig sugároz a beteg, ezüst izotóp oldat, a daganatszövetbe infiltrálják).
Az  és -sugárzásokat önmagukban kis áthatolóképességük miatt nem használják.
A neutron sugárzás nem a legmegfelelőbb mert izotópokat képez, kinetikai energiáját átadva.
A protonsugárzás lenne a legjobb, de igen drága és gyorsítóval kell előállítani.

b) Részecskegyorsítók (lineáris gyorsító, ciklotron)
Ciklotron: vákuumba helyezett lapos, henger alakú fémtest, mely átmérője mentén ketté van szelve. A gyorsító feszültség (néhány százezer volt) a doboz két oldalán lévő duánsokra van kapcsolva, térerő csak az elektródok közötti résben van. Középen van az ionforrás – gyorsítandó ionokkal. Ezek csavar vonal mentén mozognak, s egy körbefutás során kétszer gyorsítja őket a tér, méghozzá ellenkező irányban. A gyorsulás létrejöttéhez tehát váltakozó erőtér szükséges (megfelelő frekvenciájú váltófeszültség). A pálya görbülését mágneses erőtér hozza létre, erővonalai a doboz síkjára merőlegesek – a sebesség növekedésével a pálya sugara nő, a felgyorsult ionok végül az ablakon át kilépve esnek a céltárgyra.
A felgyorsított részecskék diagnosztikai szempontból fontos magreakciókat hoznak létre – kedvező paraméterekkel rendelkező izotópokat hoznak létre: rövidebb felezési idejű, kisebb sugárterhelés, egyidőben több vizsgálat, tisztán -sugárzó. Terápia területén: protonok és nehéz részecskék, ill. deuteronok ütköztetésével neutronok nyerése, kívánság szerinti energiával.
Lineáris gyorsító: ionokat és elektronokat egyaránt gyorsít (e- kemény röntgensugár keltésre), a részecskék egyenes vonalú pálya mentén gyorsulnak nagyfrekvenciás váltófeszültségre kapcsolt csőszerű elektródokban, ahol erőtér csak a köztük lévő résekben van. Az elektródok hossza egyre növekszik, mivel ua. idő alatt növekvő sebességgel futnak – egyre hosszabb utat. A módszer nagy intenzitású nyalábok és homogén besugárzási mezők előállítására alkalmas (terápia).
 
c) A besugárzott góc környezetének kímélése a besugárzás geometriai körülményeinek megválasztásával
A terápiás célból besugárzott góc általában daganatos sejtburjánzás, mely igen gyorsan osztódik, így a sugárzásokra érzékenyebb szemben a differenciált, kevésbé osztódó sejtekkel.
Kemény -sugárzásnál távolbesugárzást használnak, ahol kobalt és cézium ágyúktól 20-80cmnyi távolságban lévő szövetet sugároznak (ezek  ill.  sugárzást is kibocsátanak, de az elnyelődik a sugárzó fej falában).
-sugárzás előnyei a röntgennel szemben: meghatározott energiájú fotonokat emittál (vonalas spektrum), növelhető a relatív mélydózis, csökkenthető az oldalirányú szóródás, külső réteg kímélése. 
Sugárterhelés csökkentés céljából megoldható, hogy a terápiás sugárforrás körpályán mozogjon folyamatosan a célpontra tartva, pl: agytumor esetén. Így az egyes szövetrészek kisebb besugárzási dózist szenvednek el. Alternatívája a gamma-kés módszer.
Relatív mélydózis: bőr alatti góc által felvett dózisnak a test felületén mért dózishoz (bőrdózis) való viszonya. Ha a távolság nő, abszorpció csökken, de a rel. mélydózis nő. 

d) A gamma kés 
A gamma kés -fotonokat sztereotaxiás irradiációhoz alkalmazó eszköz, azaz olyan terápiás készülék, mely több sugárforrást használ a feladat elvégzéséhez, így kevesebb sugárzás éri a célpont előtti szervrészleteket. pl: agytumoroknál 
17. Környezeti ártalmak és egészségkárosító következményeik

Bev: Az ionizáló részecskék az élő szervezetet károsítják – direkt és indirekt módon. A töltött korpuszkulák közvetlenül, a röntgen- és gamma-fotonok, neutronok közvetve ionizálnak. A direkt hatás során a kulcsszerepű molekulában (pl: DNS, mivel igen nagy) történik károsodás, míg az indirekt hatásnál a vízből keletkező hidrogénperoxid közvetítette szabad gyökök váltják ki végső soron ugyanazt az eredményt – biokémiai reakciók megváltozása, mutáció.

a) Sztochasztikus és determinisztikus egészségkárosodás, jellemzésük
Sztochasztikus hatás: véletlenszerű károsodás, mely során a sugárzás módosult szomatikus sejtet hoz létre, mely tovább szaporodhat, későbbiekben tumort kialakítva. Nem rendelhető hozzá küszöbdózis, létrejötte viszont arányos az elszenvedett dózissal, de a betegség súlyossága nem függ tőle.
Determinisztikus hatás: kialakulása küszöbdózis fölött történik károsodás ez alatt is van, csak nem érzékelhető, minimális túllépés után szinte 100% valószínűséggel. A dózis nagyságával a károsodás súlyossága is fokozódik, jellemzi az elnyelt dózis. Kialakulását közvetlenül az adott szövet(ek)ben elpusztuló sejtek mennyiségének bizonyos határ fölé emelkedése okozza. Súlyossága:
1-2 Gy enyhe sugárbetegség – 2-3 órán belül hányás, fehérvérsejtszám csökkenés
2-4 Gy közepes sugárbetegség – vérlemezkék számának csökkenése vérzékenységet, a jelentős fehérvérsejtszám csökkenés a fertőzésekkel szembeni védekezés gyengülését okozza
4-5 Gy félhalálos dózis – kezelés nélkül a betegek 50%a meghal
6 Gy < halálos dózis – gyomor-bélrendszeri, idegrendszeri tünetek is megjelennek, majd halál
Orvosi alkalmazása: daganatos gócok elpusztítására

b) Példák az ionizáló sugárzás, UV-sugárzás, ill. vegyszerek által okozott egészségkárosodásra
UV-sugárzás UV-C(100-280nm),UV-B(280-315nm),UV-A(315-400nm), szemre gyakorolt hatás: mértéke függ a fény intenzitásától és a hatás időtartamától.
-UV-A, UV-B hosszabb hullámhossztartományai a szaruhártyában és a szemlencsében nyelődnek el. Lencsehomályt (cataracta), szaruhártya-gyulladást (photokeratitis), kötőhártya-gyulladást (conjunctivitist okoznak)
-UV-C, IR-B, IR-C nem hatolnak át a szem külső részén – szaruhártya gyulladását, égési sérülését okozzák.
Bőrre gyakorolt hatás: függ a behatolás mélységétől, és a sugárzást elnyelő festékmolekula milyenségétől
-UV-C, UV-B rövidebb tartománya a bőr elszarusodott hámrétegében nyelődik el, amely megvéd a komolyabb károsodástól
-UV-B, hosszabb és UV-A tartományok behatolnak a hámrétegbe, sőt a 400 nmes fény 40%a még az irhába is bejut, photocarcinogenesist létrehozva, rosszindulatú bőrdaganatot kiváltva.
UV-B: nukleinsavak, fehérjék, aromás aminosavak nyelik el;
UV-A: hemoglobin, karotinok, bilirubin, melanin adszorbeálják 
Az UV-A/B/C okozta bőrpír fontos indikátora a bőr fényterhelésének (minimális erythema dózis), melyet a nukleinsavak sérülése és az ebből fakadó gyulladás okoz.
UV hiánya viszont angolkórhoz vezet.
Ionizáló sugárzás: determinisztikus és sztochasztikus hatásokból fakadó károsodások – daganatképződés, fehérvérsejt, vérlemezke szám csökkenés – immungyengeség, vérzékenység, gyomor-bélrendszeri, idegrendszeri tünetek, hajhullás, hányás
Vegyszer: a folyamat első láncszemei térnek csak el az ionizáló sugárzás sztochasztikus hatásától - molekuláris szintű károsodásokból kialakuló „láncreakció” mely során a daganatok áttétei halálhoz vezetnek. Közvetlen hatás: savak, lúgok maró hatása, CO hemoglobin inaktiválása – fulladás.

c) Primer fotofizikai, radiofizikai események, vegyszerhatás
foton  primer fotofizikai esemény  fotokémiai reakció (pl: UV-B, C hatása DNS-re - nukleotidbázisok felveszik, kovalens kötéssel ciklobután gyűrűket hozhatnak létre, azaz timin dimerizáció történik)  biológiai hatás (káros, maradandó mutáció, ebből akár daganat)
Vegyszerhatás: károsító anyag lehet aktív – közvetlen kölcsönhatás (pl: alkilező szerek); anyagcsere-folyamatok révén aktiválódhat – etilén, benzpirén; inaktiválódhat is anyagcsere révén
Károsító vegyszerek szűrése: in vitro tesztek

d) A sztochasztikus károsodás kialakulásának fontosabb lépései
Aktivált vízgyökök keletkezése  Makromolekula DNS primér sérülése  károsodása  biokémiai mechanizmusok károsodása  mutáció  morfológiai változás sejtpusztulás  szervezet pusztulása
18. Ionizáló sugárzások dozimetriája

Bev: Az ionizáló sugárzás káros az emberi szervezetre, hatása azonnal jelentkezhet, vagy csak évek múltán. Szükség van olyan mennyiségre, mellyel a különböző sugárzásokat évek múltán tudjuk jellemezni. A sugárzások dozimetriája ezzel foglalkozik, csak a szervezetben elnyelt energia fontos.

a) Fizikai, biológiai dozimetria. az alkalmazások célja
Alkalmazások célja: a különböző sugárzások jellemzése a biológiai hatás szempontjából.
Dózis: gyógyszertanból átvett fogalom, a szervezetbe bevitt, tömegegységre jutó gyógyszermennyiséget jelenti. 
Sugárdózis: csak a szervezet által felvett és biológiailag hatásos sugármennyiség, tömegegységre vonatkoztatjuk (az áthaladt sugárzást figyelmen kívül hagyjuk).
Fizikai dozimetria: meghatározni, adott esetben a szövetekben a kérdéses helyen elnyelt  energiát. 
Biológiai dozimetria: ismeretlen nagyságú dózisra kell következtetni változásokból. Az elnyelt energia, valamint fizikai, kémiai és biológiai tényezők szerepe. 

b) Elnyelt dózis, besugárzási dózis (definíciók, egységek, érvényességi körök)
Elnyelt dózis: legalapvetőbb dózisfogalom, mindenféle ionizáló sugárzásra alkalmazzák: D=E/m (elnyelt energia/testrész tömege) Mértékegysége: J/kg, gray - Gy A determinisztikus hatást jellemzi, valamint a sugárterápiában használják.
Besugárzási dózis: csak röntgen- és -sugárzás jellemzője, a levegőben jelentkező ionizálóképességet adja meg. A szövet által elnyelt sugárzásra következetni kell. X=Q/m=Q/(.V) a m tömegű és V térfogatú levegőben ionizáció formájában felszabaduló pozitív\negatív (Q) töltésmennyiség. Jele: X, egysége: C/kg (régebben R, röntgen). Ha a szövet valamely helyén besugárzási dózisról beszélünk, akkor azt az ionizációt jellemezzük, amit a rtg/ sugárzás az adott helyen létrehozna, ha ott levegő lenne.

c) A besugárzási dózis mérése
Azzal a töltéssel mérjük, ami elektonegyensúly esetén az egységnyi tömegű levegőben ionizáció folytán szabaddá válik Két módszer létezik, az elsőt használjuk besugárzási dózis mérése esetén:
- a töltéssűrűség a választott, levegővel telített, üregben ugyanannyi, mintha levegő venné körül – az üreg falvastagságának megfelelő, levegőekvivalens (a sugárzás elnyelődése és szóródása szempontjából a levegőhöz hasonlóan viselkedő anyagok) megválasztásával érhető el – tehát amennyi töltés a sec. elektronok kilépése miatt elvész, ugyanannyi a környezetből pótlódik, ez elektronegyensúlyra vezet.
- Bragg-Gray elv: egyáltalán nem törekszünk elektronegyensúlyra, az üregben a szekunder elektronok sűrűsége ugyanakkora mint a szövetben – igen vékony fal, vagy szövetekvivalens anyag és az üreg elég kicsi a sec. elektronok szövetben mért hatótávolságához képest, szabad vándorlás.
- Miért levegőben: egyszerű, pontos mérés, jól reprodukálható - ezért kalibrálásra használják. Másrészt a levegőben keltett ionizáció olyan sugárhatás, mely a biológiai hatásokkal (hullámhossztól függetlenül) párhuzamos. Oka: az abszorpciós állandók viszonya levegőben és szövetekben különböző hullámhosszra állandó, valamint a sugártermelésre jutó energia is független a hullámhossztól, e-nál szövetben, levegőben 34eV. Más körülmények között ez nem mondható el, pl: a filmfeketedés kül. keménységű sugárzásoknál változatlan, biológiai hatás kül. keménységű sugárzásnál különböző, viszont a hullámhossztól függ a film feketedése, míg a biológiai hatás nem.
Gyakorlati alkalmazás: kisméretű ionizációs kamrákkal (V akár 1cm3 alá vihető, így testüregben is használható pl: rtg sugárzás közben), foton és elektronsugárzás mérése, kalibrálás és diagnosztika. Gyűszűkamra (fala az egyik szigetelten benyúló rúd az egyik elektród, a másik a mérőelektród, légtere a mérőtér) – kamrafal: anyag és vastagság megválasztása a levegő (0,6MeVig) vagy szövetekvivalencia (nagyobb E) alapján. Alsó energiatartományban fotondetektor (kamra falában elnyelt fotonok a mérés alapja) – besugárzási dózist mér, amiből következtetni lehet az elnyelt dózisra, felsőben elektrondetektor (környezetből bejutó szekunder e-k) – szövetekben elnyelt energia. Nagyobb energiánál elektrondetektornak nevezzük, a kamrába bejutó sec. elektronokat méri, közvetlenül jutunk a szövetben elnyelt energiához.

d) Levegőben, ill. szövetben elnyelt dózis számítása a besugárzási dózisból
Levegő esetén: az elektron töltésmennyiségéből (1,6.10-19C) következik, hogy 1 C/kg dózis 1019/1,6 elektron felszabadítása, ionpár keletkezése révén adódik. Egy ionpár 34eV (34.1,6.10-19J) energiát emészt fel, tehát 1019/1,6 ionpár keltéséhez 34J energia kell  1 C/kg besugárzási dózis (X) levegő esetén 34 J/kg(Gy) elnyelt dózissal (Dlev) egyenértékű: Dlev=f0.X ahol f0=34 Gy/C.kg-1. Mivel ez könnyen számítható széleskörűen használják.
Szövetek esetén ugyanez a fotonsugárzás nagyobb energiaveszteséget szenved a tömegabszorpciós állandók arányában, mert a szövetek elnyelőképessége nagyobb mint a levegőé - Dszöv/Dlev=mszöv/mlev  Dszöv=(mszöv/mlev). f0.X. Az elnyelés lágy szövetek esetén ~ független a sugárzás hullámhosszától.
A Bragg-Gray elv szerint (elektronsug) a tömegfékező képességek határozzák meg az elnyelt dózist szövetben (m-el ekvivalensen). 
19. Az ionizáló sugárterhelés és forrásai

Bev: Az ionizáló részecskék az élő szervezetet károsítják – direkt és indirekt módon. A töltött korpuszkulák közvetlenül, a röntgen- és gamma-fotonok, neutronok közvetve ionizálnak. A direkt hatás során a kulcsszerepű molekulában (pl: DNS) történik károsodás, míg az indirekt hatásnál a vízből keletkező hidrogénperoxid közvetítette szabad gyökök váltják ki végső soron ugyanazt az eredményt – biokémiai reakciók megváltozása, mutáció.

a) A sztochasztikus sugárhatás, egyenértékdózis, effektív dózis
Sztochasztikus hatás: véletlenszerű károsodás, mely során a sugárzás módosult szomatikus sejtet hoz létre, mely tovább szaporodhat, későbbiekben tumort kialakítva. Nem rendelhető hozzá küszöbdózis, létrejötte viszont arányos az elszenvedett dózissal, de súlyossága nem függ tőle.
Kialakulása: Aktivált vízgyökök keletkezése  Makromolekula DNS primér sérülése  károsodása  biokémiai mechanizmusok károsodása  mutáció  morfológiai változás sejtpusztulás  szervezet pusztulása
Egyenértékdózis (HT): Valamely T szövetben, vizsgált R sugárzásra ismert DT,R elnyelt dózist átlagos értéke megszorozva a sugárzásra jellemző wR sugárzási súlyfaktorral (mely kifejezi, hogy az adott sugárzás hányszor hatékonyabb a sztochikus hatás kiváltásában a röntgen-, ill. gamma-sugárzáshoz képest), megkapjuk HT, egyenértékdózist – HT = wR.DT,R. Ha több komponensből áll: HT=WR.DT,R. Egysége: sievert (Sv)
Effektív dózis: az egyenértékdózisból származtatott mennyiség, a sugárterhelést szenvedő szövetre jellemző súlyfaktorral (wT) súlyozva. A gonádok és a vöröscsontvelő az itt történő intenzív osztódás miatt a legsérülékenyebb szervek. Súlyfaktor: megmutatja, hogy az adott szerv milyen hányadban vesz részt a teljes károsodásban, ha homogén sugárzás érte az egész testet: E=wT.HT. Az egész testet ért terhelés kiszámítása: a súlyozott szervdózisokat összeadjuk.

b) A háttérsugárzás eredete, biológiai jelentőssége
Természetes forrás, a kozmikus, környezeti és inkorporált sugárzás összege. Évente kb. 2mSv effektív dózist jelent, amit károsodás nélkül viselünk el. Ennél nagyobb sugárterhelés esetén azonban fellép a sztochasztikus hatás, esetleges daganatképződés. 1Sv dózisnövekmény 4-7% valószínűséggel okoz daganatot. Mértéke függ a környező széntüzeléses erőművektől kezdve, a tengerszint feletti magasságon át (kozmikus sugárzás) az alkalmazott építőanyagig.

c) Az orvosi tevékenységből származó sugárterhelés, egybevetése a háttérsugárzással
Diagnosztikai és terápiás beavatkozás során is történik sugárterhelés: évi átlagos értékük 0,4-1,0 mSv/személy, mely főként röntgendiagnosztikából származik és elsősorban a fejlett országok lakóit éri. Az orvosi kezelések során az alkalmazott sugárzás már egyetlen alkalommal elérheti, sőt 3-4xére is meghaladhatja az éves háttérsugárzás szintjét – fontos tehát, hogy csak a tényleg szükséges vizsgálatokat végezzük el. 

d) A nukleáris eseményskála; súlyos nukleáris baleset
Háborús (1945, Japán) és békés (1986 Csernobil) felhasználás során is előfordulhat nukleáris katasztrófa. Egészségkárosodás szempontjából ilyenkor rövidtávon (néhány perc-óra) és helyben determinisztikus hatással (sugárbetegség), hosszú távon és nagy területen sztochasztikus hatással számolhatunk. A determinisztikus hatásskála eseményei:
1-2 Gy enyhe sugárbetegség – 2-3 órán belül hányás, fehérvérsejtszám csökkenés
2-4 Gy közepes sugárbetegség – vérlemezkék számának csökkenése vérzékenységet, a jelentős fehérvérsejtszám csökkenés a fertőzésekkel szembeni védekezés gyengülését okozza
4-5 Gy félhalálos dózis – kezelés nélkül a betegek 50%a meghal
6 Gy < halálos dózis – gyomor-bélrendszeri, idegrendszeri tünetek is megjelennek, majd halál
A nukleáris baleset súlyosságát az emittált aktivitás adja meg, pl Csernobilnél ez terra Bq-ben volt mérhető. Nagy távolságokban levegőben, vízben szállítódva a környezeti sugárzást növeli, valamint a táplálkozási láncban, belélegzett levegőben, elfogyasztott vízben felhalmozódva a jód, cézium és más középnehéz magok inkorporálódásával károsíthat.
20. Az ultraibolya sugárzás dozimetriája

Bev: a foton elnyelődése során gerjesztés vagy ionizáció által primer fotofizikai eseményt vált ki. Ebből jön létre a fotokémiai reakció majd a biológiai hatás. A fotokémiai reakcióknak két csoportja ismert: direkt és indirekt. A direkt hatás azon a molekulán történik mely a biológiai hatás (pl: mutáció) szempontjából fontos. Az indirekt hatásnál az abszorbens vagy átadja az energiáját (fotoszint) vagy reakcióba lép a biológiai hatásban szerepet játszó molekulával (fotokemoterápiás szerek, replikációt gátolják, UV hatására DNS-sel kovalens kötést hoznak létre - különösen a gyorsan osztódó sejtekben).
UV-C (100-280nm), UV-B (280-315nm), UV-A (315-400nm), VIS (400-800nm), IR-A, IR-B, IR-C (800-106nm)

a) A napsugárzás pozitív és negatív (káros) hatásai
Nap-sugárzás szemre gyakorolt káros hatása: mértéke függ a fény intenzitásától és a hatás időtartamától.
-UV-A, UV-B hosszabb hullámhossztartományai a szaruhártyában és a szemlencsében nyelődnek el. Lencsehomályt (cataracta), szaruhártya-gyulladást (photokeratitis), kötőhártya-gyulladást (conjunctivitist okoznak)
-UV-C, IR-B, IR-C nem hatolnak át a szem külső részén – szaruhártya gyulladását, égési sérülését okozzák.
Bőrre gyakorolt káros hatás: függ a behatolás mélységétől, és a sugárzást elnyelő festékmolekula milyenségétől
-UV-C, UV-B rövidebb tartománya a bőr elszarusodott hámrétegében nyelődik el, amely megvéd a komolyabb károsodástól
-UV-B, hosszabb és UV-A tartományok behatolnak a hámrétegbe (0,2mmig), sőt a 400 nmes fény 40%a még az irhába is bejut, photocarcinogenesist létrehozva, rosszindulatú bőrdaganatot kiváltva.
UV-B: nukleinsavak, fehérjék, aromás aminosavak nyelik el;
UV-A: hemoglobin, karotinok, bilirubin, melanin abszorbálják 
Legmélyebben az IR-A, B hatolnak a bőrbe.
Az UV-A/B/C okozta bőrpír fontos indikátora a bőr fényterhelésének (minimális erythema dózis), melyet a nukleinsavak sérülése és az ebből fakadó gyulladás okoz.
Pozitív hatás: UV hiánya viszont angolkórhoz vezet, szükséges az A vitamin előállításához, pigmentálódást okoz, ami a káros tartományokkal szemben valamelyes védelmet ad, fotoszintézis – az élet megjelenésének alapfeltétele 6H2O + 6CO2 + Efény  C6H12O6 + 6O2.

b) A magaslégköri ózonfogyás következményei
Ózonréteg vékonyodása: UV-B sugarak fokozott átjutása (UV-Ct teljesen elnyeli), biológiai károsító hatásai érvényesülnek. Oka: légkör szennyeződése, freon, N és C-oxidok.

c) Biológiailag hatásos UV-dózis, spektrális érzékenység, hatásspektrum, mérési lehetősségek
Hatáskeresztmetszet: az a felület, amit egy objektum a vizsgált hatás szempontjából egy beeső foton felé mutat. Minél nagyobb, annál érzékenyebb a molekula. Célja összehasonlítás. 
Kvantumhatásfok: a fotokémiai reakciókban átalakult molekulák vagy a fény hatására biológiai választ mutató részecskék aránya egy elnyelt fotonra vonatkozóan (pl: 254nmnél az uracil-dimerképződés hatásfoka: 0,5). Függ a fény hullámhosszától.
Hatásspektrum: adott fotobiológiai hatást kiváltó fény hullámhossz tartománya, melytől a hatáskeresztmetszet, ill. kvantumhatásfok nagysága függ. Megadja, hogy mely hullámhosszak a leghatékonyabbak a vizsgált hatás kiváltásában. Függ a fény hullámhosszától (pl: DNS-sérülés -tart. szerint, vagy fotoszintézis). 
Hatásos UV-dózis: DNS-sérülésre nézve 260nmnél maximális, hosszabb hullámhosszak felé nagyságrendekkel csökken.
Mérés: Fényenergia átalakítható elektromos vagy hőenergiává, ami jól mérhető: fényelektromos hatáson alapuló intenzitásmérés (fotoáram ~ intenzitás), függ a frekvenciától; termoelem (termofeszültség ~ intenzitással); fotokémiai hatás (feketedés ~ intenzitással).
21. Anyagszerkezeti családok (rend, rendezetlenség), tulajdonságok

a) Gázok, folyadékok
Gáztörvények: általános – p.V=N.k.T=n.R.T ahol R az egyetemes gázállandó (független a gáz minőségétől) = 8,314 J/mol.K, k a Boltzmann állandó, értéke 1,36.10-23 J/K.
A gáztörvény akkor érvényes, ha ideális gázokat vizsgálunk: elhanyagolható molekulák közti kölcsönhatás (rugalmas ütközések), állandó, rendezetlen, egyenes vonalú, egyenletes mozgás, pontszerű molekulák.
Gáznyomás értelmezése: a rugalmas ütközések nyomást fejtenek ki, ha ez gyakran következik be – áll. nyomóerő. p=1/3.c.mv2, ahol c=N/V a molekula koncentráció, v2 a sebességnégyzetek számtani közepe, m pedig egyetlen molekula tömege. Avogadro állandó: c állandó, azonos nyomás és térfogat mellett – 2,69.1025 m-3.
Hőmérséklet értelmezése: pV=1/3.N.mv2, pV=nRT, tehát 1/3Nmv2=nRT. N/n a Loschmidt-féle szám: L=6.1023mol. 1/3mv2=RT/L, ahol R/L a Boltzmann állandó (k=1,38.10-23J/K). 1/2mv2=3/2kT azaz a közepes kinetikus energia egyenesen arányos az abszolút hőmérséklettel, a hőmérséklet (T) emelkedése-csökkenése a közepes kinetikus energia emelkedés-csökkenését okozza, ami energia befektetés-leadást okoz.
Maxwell-féle sebességeloszlás: a sebesség és relatív molekulaszám függvényében a hőmérséklet növekedésével a nagyobb sebességek gyakoribbá válnak (0 fokon átlag 350m/s, 100 fokon 450 m/s). Az ábrázolt görbék aszimmetrikusak, a közepes sebességek eltérnek a legvalószínűbb sebességektől (kissé nagyobbak tőlük). A hőmérséklet emelésével a görbe jobbra tolódik, kisebb sebességek ritkábbá, nagyobbak gyakoribbá válnak.
Kinetikus hőelmélet: a reális gázmolekulák haladó mozgáson kívül forgó, a molekulákat felépítő atomok pedig rezgő mozgást is végeznek. Kinetikus energiájukat figyelembe kell venni. A hőmérséklet emelésekor mindegyik mozgás energiája növekszik.
A szilárd testek és folyadékok molekulái is állandó, rendszertelen mozgást végeznek, tehát egy testet melegíteni annyi, mint növelni molekuláinak közepes mozgási energiáját.
Folyadékok: szerkezetük átmenet szilárdtest és gáz között. Rövid távú rendezettség: az olvadáspont közelében megfigyelhető bizonyos fokú rendezettség, ami a hőmérséklet növelésével csökken. Olvadáspont közelében a folyadékok megolvadt kristályként, kritikus hőmérsékleten pedig cseppfolyósított gázként viselkednek. A rendezettség néhány száz molekulára kiterjedő blokkokban jelentkezik (egymáshoz képest rendezetlenek), melyek száma a hőmérséklet növelésével csökken. Állandóan felbomlanak, újraalakulnak – izotrópok (tulajdonságaik iránytól függetlenek). A hőmozgás rezgőmozgás jellegű, vakanciák száma nagy – gyakori helyváltoztatás, transzláció  cseppfolyósság. 

b) A víz különleges tulajdonságai
- élet kialakulása és fenntartása
- megfagyásakor kisebb sűrűségű, tetraéderes szerkezetű jég keletkezik, mely a víz tetején szigetel
- 4 fokon maximális sűrűség, tömör, klatrált pentagonális dodekaéder szerkezet
- nagy hőkapacitás, mivel a H-hidak felszakítása sok E igényel (csökkenti a drámai hőingadozásokat)
- nagy fajhő, a hidrogén kötések miatt
- nagy párolgáshő, felesleges hő gyorsan leadódik
- nagy felületi feszültség (sejtmembránok lipidrétegek kialakulása)
- jó oldószer (nagy dipólusmomentum) és reakcióközeg
- kötött víz: más a szerkezete, fagyáspontja alacsonyabb (sózás)

c) Szilárdtestek szerkezete, egykristályok. mikrokristályok
Szilárdtest: kristály, szerkezeti sajátság. Az egymáshoz kapcsolt atomok elektronszerkezete határozza meg, energiaminimum jellemzi. Hosszú távú rend uralkodik benne.
- magányos atomok, egyszerű molekulák esetén a kötött elektronok jól definiált energiaszinteken vannak, ehhez csatlakoznak a leszakadt elektronok energiatartománya
- az alkotórészek közötti kölcsönhatás miatt nem szigorúan kötöttek az e-ok (kicserélődhetnek, főleg a vegyértékelektronok), de nem is teljesen szabadok (az alkotórészek közötti erőtérben mozognak) 
- összefüggő rendszerek esetén periodikus felépítésűek
- közeli rend
- távoli rend – egész kristályokra kiterjed
Rácsrezgés: az atomi rendszerek, pl: kristályok alkotórészei nincsenek nyugalomban, egyensúlyi helyzetük körül rezegnek, forognak. Rezgéseiket minden irányban (3D) végezhetik, de nem egymástól függetlenül, mivel az alkotórészek között erők hatnak. Fajtái: rugalmas rezgés (akusztikai), optikai – dipólus rezgés (elektromos dipólusmomentum változás kíséri, IR sugárzást emittál). Tovaterjedésük során bizonyos helyeken erősítik, gyengítik egymást, hibákon szóródnak. Ebből következik, hogy még a legstabilabb rendszerekben is állandó folyamatok zajlanak. A kristályokban fonontér van, rezgésük korpuszkulárisan terjed, kvantumai a fononok, az akusztikai rezgéshez hasonlóak. Külső hatások megváltoztathatják a rendszer fononspektrumát.
Egykristály: tökéletes, hibátlan kristály. 
Mikrokristály: valódi kristályokban előforduló rendezett részletek

d) Kristályhibák
A kialakult rendet a kapcsolódó atomok elektronszerkezete határozza meg és energiaminimum jellemzi, nincs tökéletes kristály. A hibák egyensúlyi koncentráción vannak. A hibakoncentráció növelhető deformálással: magas hőmérsékletről hirtelen lehűtéssel, elektromágneses vagy korpuszkuláris sugárkezelés. Ismételt felmelegítés és lassú lehűtés visszaállítja az egyensúlyi koncentrációt. 
Ponthibák:
Atomi lyukak (vakancia): rácselemek közötti energiacsere egyeseknek kiugróan nagy energiát ad, ezek legyőzve a kötőerőket a szomszédoktól elszakadnak (hőmozgás). Alacsonyabb hőmérsékleten ritkább, magasabbon gyakoribb pl: párolgás. A felületről eltávozott részecske mélyebbről pótlódik, a hiba a kristály belsejébe vándorol, ez az oka a vakanciáknak (más néven Schottky-hibahely). Hibák állandóan keletkeznek, de meg is szűnhetnek. Koncentrációjuk nS=n.e-Es/kT, ahol n a rácspontok koncentrációja, ES pedig az egy vakancia képződéséhez szükséges energia, T az abszolút hőmérséklet, k a Boltzmann állandó.
Intersticiális helyzet: nem csak a felületről indulhat el a hiba, a helyét elhagyó részecske a többi közé ékelődhet.
Frenkel hiba: interstícium + vakancia
Kémiai rácshibák: kristályba épült idegen atomok (rácspontokban v. intersticiálisan, egyesével v. csoportosan)
Diszlokációk (vonalhibák): mechanikai feszültség hatására jönnek létre pl: deformálással, vakanciák, interstíciumok, szennyeződések felhalmozódásával.
Éldiszlokáció: a kristályban nyomás alatt a rácssíkok elmozdulnak, egy rácssík beékelődik, a szerkezet e vonal mentén torzul csak.
Csavardiszlokáció: a diszlokációs vonal csavar alakú
Felülethibák: ezek képezik a szemcsehatárokat polikristályos anyagokban (egykristályoknál a szomszédos szemcsék orientációja kevésbé tér el).
Szabálytalanságra érzékeny tulajdonságok: diffúzió, hővezetés, képlékenység, lumineszcencia, ionvezetés, részecskék vándorlása.
22. A szerkezeti rendezettség hatása a fizikai (optikai és elektromos) tulajdonságokra

a) Elektronok energiaállapotai rendezett sokatomos rendszerekben
Magányos atomok, egyszerű molekulák: kötött elektronok, egymástól elkülönült, jól definiálható energiaszinteken; szabad elektronok, folytonos energiatartományban
Sokatomos rendszerek: periodikus felépítésű kristályok szolgálnak a makromolekulák modelljeként;
- energiasávok: az egész rendszer nívórendszere, ezeken helyezkednek el az elektronok, melyek nem szigorúan kötöttek (kicserélődhetnek), de nem is teljesen szabadok (alkotórészek közötti erőtérben mozognak)
- ha a rendszer N számú atomból áll, akkor összeépülés esetén a rácsot alkotó atomok minden egyes energiaállapota N számú nívóra hasad, ami szemléletesen úgy jelentkezik, hogy az atomok diszkrét nívói kiszélesednek.
- vannak megengedett és tiltott zónák 
- az energiasávok annál szélesebbek, minél erősebb a kölcsönhatás
- alsó sávok keskenyebbek, a felsők olyan szélesek, hogy akár át is fedhetik egymást
- alapállapotban az elektronok a lehető legmélyebb energiaállapotban vannak (energiaminimum)
- gerjesztett állapotba energiafelvétellel jut az atom
- Pauli-elv: korlátozza az egy energiasávon belül lévő e- számát
- vegyértéksáv (Valencia): legmagasabb, legnagyobb E-jú betöltött sáv, az itt lévő e- vesznek részt a kötésekben
- vezetési sáv: részben betöltött, ill. üres energiasáv, mely az elektromos vezetést teszi lehetővé 
Excitonok: ha egy kristály energiát vesz fel nemcsak a rácsrezgésekben (fonontérben), hanem elektronállapotában is változás áll be. Az elektronok és elektronlyukak külön-külön vándorolnak, mígnem rekombinálódnak. Az ekkor felszabaduló energia rácsrezgések formájában jelenik meg (fononokat kelt), ritkán foton-emissziót okoz (lumineszcencia). Olyan eset is lehetséges, hogy az elektron-defektelektron egymáshoz kötődve vándorolnak. Az ilyen pár az exciton, mely hidrogénatomhoz hasonló képződmény, csak a proton szerepét a defektelektron veszi át. Különböző energiaállapotokban lehet, de energiája csak diszkrét értékekkel változhat, az egész kristályra kiterjedő energiasávoknak megfelelően. Az excitonsávok általában lényegesen keskenyebbek, mint a kristályrács sávjai, és a tiltott sávban helyezkednek el. Nagyobb energiájú állapotoknál egyre sűrűbben helyezkednek el, és beolvadnak a vezetési sávba. Amíg az exciton nem disszociál, az elektromos vezetésben nem vesz részt. Excitonállapotok csak az ideális periodikus rácsrendszerekre jellemzők, ha hibák vannak, akkor a rácshibán lokalizálódik, nem tud szétterjedni. pl: nukleinsavak (ahol az abszorbeált energia nem terjed szét, hanem sorsát a felvétel környezete szabja meg) 

b) Szigetelők és vezetők, példák
Vezetők: ha az elektronok képesek energiát felvenni gyorsulnak, majd elvesztik energiájukat, Ehhez betöltetlen energiasávra van szükségük. pl: fémek (Fe2+). Alkáli fémek: vegyértéksáv és vezetési sáv külön áll, a vezetési félig betöltött. Egyéb fémek: egybenyúló vegyérték és vezetési sávok.
Szigetelők: az anyagban tiltott sáv van amelyet csak befektetett energiával lehet legyőzni. n~e-/2kT, ahol az n az átkerülő elektronok száma. Minél nagyobb (a rés, tiltott sáv energiája) , annál jobb szigetelő az anyag, minél nagyobb T annál jobb vezető. (alacsony  - félvezető) pl: NaCl
Optikai tulajdonságaik: vezető – teljes spektrumban átlátszatlan, oka a szabad elektronok bármekkora energiát képesek abszorbálni; szigetelő – látható tartományban átlátszók (oka: nem képesek a fotonok energiáját felvenni, UV-tart: elég nagy energia a gerjesztéshez – átlátszatlan, IR – atomrezgés, kötéselfordulás – átlátszatlan.
 
c) Félvezetők-intrinsic, példák
Saját (intrinsic) félvezetők: a tiltott sáv szélessége kicsiny (néhány tized eV) – vezetőképességük már szobahőmérsékleten is kielégítő. Az áram két részből áll: vezetési sávban lévő elektronok elektromos erőtér hatására elmozdulnak, valenciasávban lyukakat hagynak hátra (defektelektronok), ezáltal az ott maradt elektronok számára is lehetővé válik az energiafelvétel külső elektromos térből – lyukáram, az e-kal ellentétes irányban, pozitív töltéshordozónak tekintendők (lyukvezetés). pl: szilícium, germánium

d) Félvezetők-szennyezéses, példák
A kristályba idegen atomok épülnek be, melyek szabad töltéshordozókat létrehozva vezetnek.
Donor: e- adó idegen atom, növeli a vezetési sávban lévő elektronok számát, nincs lyukvezetés, mert lokális – n-típusú vezetés: 5 vegyértékű arzénnal adalékolt germánium-kristály (donorok dominálnak);
Akceptor: elektronfelvevő, növeli a vegyértéksávban lévő lyukak koncentrációját, mivel elektront vesz fel innen, ezek azonban nem vesznek részt a vezetésben, csak a lyukak – p-típusú vezetés: 3 vegyértékű indiummal adalékolt germánium (akceptorok dominálnak).
23. Makromolekulák szerkezetének vizsgálati módszerei

a) Röntgen-krisztallográfia
A röntgen krisztallográfia nagyfelbontású szerkezetvizsgáló módszer, mely lehetőséget nyújt a részletes szerkezet, a kötés hosszak és szögek meghatározására. A kromatográfia különféle változatai segítségével összetett keverékeket tudunk szétválasztani. 

b) Elektronmikroszkóp
Képalkotása fény helyett elektronszóródáson alapul. Két fő típusa van: TEM, SEM.
Elektronlencsék: olyan elektromos ill. mágneses erőtereket keltenek, melyek az egy pontból jövő elektronokat gyakorlatilag ismét egy pontban egyesítik. Ezek az elektronlencsék mágneses, áram járta tekercsek. Az elektronok a tekercs által határolt kerek nyíláson haladnak át. A tekercset vasköpennyel veszik körül, amelyen kis rés van, itt erős, hengerszimmetrikus, mágneses tér van, amit vasból készült pólussarukkal tovább növelnek. Képalkotás szabályai érvényesek.
TEM -felépítése: zárt készülék, vákuummal (légszivattyú, zsilipek – oka: az elektronok ne ütközzenek semmivel). Részei: elektronforrás (izzó-, vagy hidegkatód), kondenzor-lencse (tárgyra fókuszálja az e-nyalábot), diafragma (kiszűri az erősebben szóró részekről érkező elektronok jórészét) objektív lencse (széttartó sugarakat ismét egy pontban egyesíti), vetítő lencse (tovább nagyítja az objektív által létrehozott képet).
Az objektív lencse készíti az első képet (nagyított, valódi), a második lumineszkáló ernyőn/fényképező lemezen jelenik meg (nagyított, valódi). A kép az elektronszórás mértékétől függően lesz kontrasztos. Feloldóképessége 3 nagyságrenddel jobb mint a FM-é. (dmin:0,2nm). Az összefüggések itt is érvényesek, de az elektronnyaláb anyaghullámhosszával számolunk, mely fordítottan arányos az elektronok sebességével. Noha a hullámhossz 5 nagyságrenddel kisebb, a metszet vastagsága, minősége és a kis numerikus apertúra () miatt csak 3 nagyságrenddel lesz jobb a felbontás.
Szupermikroszkóp: részecskegyorsító, olyan gyors elektronokat hoz létre, melyek anyaghullámhossza még a protonok, neutronok méreténél is kisebb – így fedezhették fel a kvarkokat. 
SEM: elektronlencse segítségével fókuszált, tűszerű e-nyalábot futtatnak végig a vizsgálandó objektum felületén. A nagysebességű e-ok secunder e-okat gerjesztenek, melyek száma pontonként eltérő. Felerősített elektromos jelként azután modulálják egy monitor elektronnyaláb intenzitását, azaz a monitor nyalábját szinkron futtatják az e- nyalábbal, a kép a szekunder elektronok eloszlását tükrözi. Nagyítása és feloldóképessége kisebb, mint a TEMé, de a kép szép és plasztikus. A képalkotásban nincs szükség lencsékre. Röntgensugár mikroanalízisre is alkalmas: elektronnyaláb segítségével a mintából karakterisztikus rtg-sugárzást váltanak ki, és vizsgálják ennek spektrumát. Az elemek minőségi, mennyiségi viszonyaira, lokális változásikra lehet következtetni.
STM (scanning tunneling microscope): fémek felületét alagútelektronokból álló elektronfelhő burkolja. Elektromosan vezető felületű minták felületi domborzata vizsgálható vele. Külső elektronforrásra tehát nincs szükség, biológiai struktúrákra néhány nm fémet rápárologtatnak. Fémtű letapogat, a tű és minta közé néhány mV feszültség – alagútáram jön létre, az erősödés-gyengülés érzékelésével a távolságot érzékeli, visszacsatolva a tű követi a domborzatot (néhány nmrel fölötte) – piezokristály segítségével. A pásztázás végén a vonalrendszer atomi részletességű domborzati képet rajzol ki. Feloldás század nm nagyságrendű.

c) A diffrakciós módszerek alapelve és áttekintése
Diffrakció: Ha röntgensugárzás esik atomokra, ezek elektronjain a sugárzás szóródást szenved és az atomok minden irányban változatlan frekvenciájú röntgenfényt sugároznak. A szóródásból hulláminterferencia jön létre – erősítés, kioltás. Az átvilágított anyag mögött a fotolemez az erősítés helyén feketedést mutat. Annál erősebb minél nagyobb a rendszám (több elektron). Az elhajlási képekből információ nyerhető az atomok elektronburkának, méretéről, alakjáról és sűrűségeloszlásáról – ezekből pedig a kötésviszonyok következnek.
Az elektronok atommagokon (nehezebb) szóródnak és nem hatolnak mélyre, elhajlási kép keletkezik – felületes rétegekről adnak információt (pl: katalizátorok, abszorbens rétegek), kiegészíti a röntgen-vizsgálattal szerzett információt. 
Termikus neutron használatával a protonokon való szóródás miatt a hidrogéntartalmú anyagok, nukleinsavak helyzetének vizsgálata lehetséges, az interferenciamaximumok helyét a szórócentrumok közötti távolság határozza meg - Laue-egyenletek, ahol a szórócentrum az atommag és a protonok.

d) Atom-erő mikroszkópia
AFM: (erődomborzat) a minta felületi atomjainak és egy tűszerű szonda (fém, kvarc vagy szilíciumnitrid) csúcsának atomjai közötti vonzó-taszító erők érzékelésén alapszik. A tű finom lemezrúgója segítségével követi a felület erődomborulatait, mozgásait elektronika feldolgozza. Az atomok közötti erők változásának mérésével ad képet a felületről.  Nagyon érzékeny, 10-12N nagyságú erőt is képes érzékelni (ionköt 10-7, London 10-12). Alkalmazható: vákuumban, levegőben, folyadékban vagy natív környezetben lévő mintákvizsgálatára pl: DNS, fehérjék, vérrögképződés, vírusbehatolás.

e) A számítógépes molekula-szimulációs módszerek lehetőségei
Számos-modell, ill. egy modell többféle megoldása kipróbálható anélkül, hogy a vizsgált rendszert extrém kísérleti feltételeknek kellene kitenni, melyeket biológiailag nem bír elviselni. Másrészt nagyszámú, drága, nehezen végrehajtható kísérlet oldható meg rövid idő alatt, olcsón (pl: gyógyszerészet).
24. A Boltzmann-eloszlás és hatása az élő anyag szerkezetére

a) A fizikai törvény megfogalmazása
Valamennyi sokrészecskés rendszer egyidejűleg alá van vetve rendezetlenséget előidéző (hőmozgás) és rendező hatásoknak (különböző erőterek). A kettő egyidejű létezése alakítja ki a rendszerben a termikus egyensúlykor megvalósuló részecskeeloszlást (Boltzmann eloszlás).

b) Példák (barometrikus magasságformula, kémiai reakciók aktiválása, Arrhenius ábrázolás)
Barometrikus magasságformula: gázok nyomás és sűrűségeloszlása gravitációs térben adott hőmérsékleten, a magasság függvényében p2/p1=e-/kT =mgh2-mgh1, ahol  a helyzeti energiák különbségét jelzi. A gáz nyomása és sűrűsége tehát a magassággal exponenciálisan csökken. Ez a Boltzmann-eloszlás speciális esete, azon molekulák relatív száma, koncentrációja (n2/n1) melyek =2-1-gyel különböznek egymástól: n2/n1=e-/kT.  itt a részecskék kinetikus energiáját jelöli, ha a szomszédos részecskék erőterében mozognak, akkor a potenciális energiát is tartalmazza.
Szedimentációs eloszlás: a folyadékokban lévő kolloidális részek magasság szerinti eloszlása centrifugáláskor. Általánosan: n2/n1=e-/kT, ahol n2/n1 a relatív koncentráció.
Kémiai reakciók aktiválása: a reakciósebesség arányos az aktivált molekulák számával (energiájuk elég nagy ahhoz,  hogy reagáljanak egymással): c*~e-E/kT, ahol c a koncentrációt, E az egy mólra vonatkoztatott aktiválási energiát jelöli. A reakciósebesség arányos az aktivált molekulák számával, ezért k~e-E/RT. Ez azt is jelenti, hogy a reakciók sebessége a hőmérséklettel exponenciálisan nő. A reakció egyensúlyi állandó hőmérsékletfüggése tehát: K~e-H/RT, ahol K az egyensúlyi állandó, H reakcióhő, mely exoterm reakcióknál negatív, ekkor K a hőmérséklet növelésével csökken.
Maxwell-féle sebességeloszlás: a sebesség és relatív molekulaszám függvényében a hőmérséklet növekedésével a nagyobb sebességek gyakoribbá válnak (0 fokon átlag 350m/s, 100 fokon 450 m/s). Az ábrázolt görbék aszimmetrikusak, a közepes sebességek eltérnek a legvalószínűbb sebességektől (kissé nagyobbak tőlük). A hőmérséklet emelésével a görbe jobbra tolódik, kisebb sebességek ritkábbá, nagyobbak gyakoribbá válnak.
Schottky-hibahely: másnéven atomi lyukak v. vakancia – a rácselemek közötti energiacsere egyeseknek kiugróan nagy energiát ad, ezek legyőzve a kötőerőket a szomszédoktól elszakadnak (hőmozgás). Alacsonyabb hőmérsékleten ritkább, magasabbon gyakoribb pl: párolgás. A felületről eltávozott részecske mélyebbről pótlódik, a hiba a kristály belsejébe vándorol, ez az oka a vakanciáknak. Hibák állandóan keletkeznek, de meg is szűnhetnek. Koncentrációjuk nS=n.e-Es/kT, ahol n a rácspontok koncentrációja, ES pedig az egy vakancia képződéséhez szükséges energia, T az abszolút hőmérséklet, k a Boltzmann állandó.
Arrhenius ábrázolás: egyenlet k=A.e-Ea/(RT), ahol k a reakciósebességi állandó, A az akciókonstans. A reakciósebesség a hőmérséklettel nő, a reagáló részecskéknek aktiválási egyenlettel kell rendelkezniük. Az ábrázolás a hőmérséklet aktivált molekulaszám százalék és mozgásenergia függvényében történik, magasabb hőmérsékleten az aktivált molekulák száma nagyobb, a függvény balra tolt és meredekebb. Alacsonyabb hőmérsékletnél laposabb, jobbratolt haranggörbe.

c) Kötéserősség, kötéstávolság, erős és gyenge kötések
Kötési energia: olyan energia, amely ahhoz szükséges, hogy a partnereket a völgyből kiemelve a végtelenbe távolítsuk egymástól. Ionkötés esetén – két ellentétes töltésű ion között vonzás és taszítás. Mindkét erő nő az ionok közötti távolság csökkenésével, de a taszítóerő gyorsabban mint a vonzerő. Általában a mól mennyiségre adják meg. 
Kötéstávolság: ha a kötéseknél fennáll az additivitás, egyszerűen számolható az atomsugarakból, melyek összege két atom között a kötési távot adják meg. Sugár nagysága csak a kötőelektronpár számától függ (egyszerre, többszörös)
Egyensúlyi magtávolság: (r0) az a táv ahol a vonzó és taszítóerők egymást közömbösítik – meghatározza az ionok helyzetét, e körül rezegnek.
Erős és gyenge kötések: Ionos (energia-felszabadulással, elektronátmenettel jár), kovalens (elektron két atomhoz tartozik), fémes (kristályok rácspontjaiban pozitív fémionok, elektronokat leadják, melyek szabadon mozoghatnak – teljes kollektivizálódás, vezetés): 100-400 KJ/mol; egy nagyságrenddel gyengébb a hidrogénhíd: 0,08-80 KJ/mol és a leggyengébb a van der Waals (vagy London). Kristályokon belül mindkettő elhanyagolható, de a molekulák kapcsolódásában fontos szerepük van.

d) Kötések felszakadása fiziológiás hőmérsékleten, biológiai vonatkozásuk
Van der Waals kötés kis energiája teszi lehetővé a biológiai folyamatok sokféleségét, változékonyságát, és érzékeny befolyásolhatóságát. Az egyes kapcsolatok könnyen felbomolhatnak és újjáalakulhatnak – fiziológiás hőmérsékleten is.
Hidrogénhíd a hidrogén két atomhoz kötődik: fluor, oxigén vagy nitrogén atomokhoz. Az egyik atomhoz erősebben (kovalens), a másikhoz gyengébben (hidrogén) – dipólus. Fontos szerepe van alkoholok, karbonsavak, aminok és más fontos anyag felépítésében (fehérje, nukleinsav, zsír, szénhidrát...), felbomlása fontos a DNS lokális denaturációjában, mely szükséges a replikációhoz.
Az enzimek új reakcióutat jelentenek, mivel csökkentik az aktiválási energiát – mindkét irányban.
25. Mezomorf állapot, folyadékkristályos struktúrák

a) Folyadékkristályok általános jellemzése, osztályozása
Olyan állapot, amely közbülső helyet foglal el a folyadék és kristály-állapot között. A közönséges folyadékok valamennyi tulajdonságukat illetően izotrópok, a kristályok viszont több vonatkozásban is mutathatnak anizotrópiát (dielektromos állandó, optikai törésmutató).
A mezomorf állapot: anizotrópiát mutató folyékony fázis – kristályos folyadék\anizotróp folyadék\folyadékkristály. Mivel a molekulák nem gömbszimmetrikusak (rúd, fonál), nemcsak a tömegközéppontjaik elrendeződését (transzlációs rend), hanem irány szerinti (orientációs rend) elhelyezkedésüket is figyelembe kell venni. Rendezettségük alacsonyabb a szilárd-, magasabb a folyadékfázisnál.
Osztályok: termotrop – hőmérséklet változás hatására alakul mezomorffá, liotrop – több komponensű rendszerek, rendezettség a koncentrációs arányoktól függ, amfifil molekulák vizes oldatai (szappanoldat, nukleinsavak).
Elrendeződés: szmektikus – tkp közel egyenlő távolságra levő síkokban, egy síkon belül rendezettek), molekulatengelyek általában síkra merőlegesen, de lehet ferde is; nematikus – hosszúkás molekulák párhuzamosan helyezkednek el, tkp nem egy síkban, hossztengelyük irányában is elmozdulhatnak; koleszterikus – koleszterinnél fedezték fel, csavart nematikus, hosszanti tengely síkonként párhuzamos, spirálszerűen rendezett, de az egymás feletti síkokban a molekulák hossztengelye el van fordulva egymáshoz képest. 

b) Termotróp folyadékkristályok alkalmazása (termooptikai- és elektrooptikai jelenség)
Elektrooptikai jelenség: a nematikus folyadékkristály molekulái elektromos dipólusmomentummal rendelkeznek, ezért elektromos erőtér segítségével irányuk változtatható, rendezhetők, forgathatók. Az ilyen változtatások az optikai áteresztőképesség megváltozásával járnak – az elektromos jelet fényjellé lehet alakítani. pl: LCD
Termooptikai jelenség: koleszterikus anyagból készült filmek színe hőmérsékletváltozás hatására megváltozik. Megváltozik ui. a spirális elrendeződésben a spirál menetmagassága, és ennek következtében a reflektált fény színe is, mivel a visszaverődő sugarak interferálnak. A filmet a testfelületre helyezve kimutathatók akár tizedfokos hőmérsékletkülönbségek (inhomogenitások) is. Kontakt termográfia: homlokhőmérő.

c) Membránok, mint folyadékkristályok (szerkezet, szerkezeti hibák és szerepük a működésben)
Szerkezet: Membránlipidek – foszfolipidek (poláris) és koleszterin (apoláris), valamint membránfehérjék (mennyiségileg és összetételileg változó poláris és apoláris ASakból).
A lipidmolekulák egymás között van der Waals kölcsönhatásokat alakítanak ki. A hidrofób részek a membrán belsejében, a poláris csoportok a vízmolekulák felé fordulva helyezkednek el – lipid kettősréteg.
A fehérjék erősebb (elektrosztatikus) és gyengébb (vdW) kötést egyaránt kialakíthatnak egymással, és környezetükkel; átérhetik (integráns) a membránt vagy csak kötődhetnek hozzá (perifériás).
Alapvetően ezen két elem kettős (poláris és apoláris) amfifil tulajdonsága határozza meg szerkezetüket – mely változó szerkezetű, folyadékkristályos. Ezen elrendeződés nagy elektromos ellenállást és kapcitást jelent. A fehérjék eltérő mélységben való elhelyezkedése adja a folyékony mozaik modellt.
Tulajdonságok: az apoláris fázis szerkezeti átalakulása alapvető jelentőségű – alacsonyabb hőmérsékleten rendezett, egyenes. Egy v. több törés hatására rendezetlenebbé válik, a kötőerők csökkennek, a molekulák távolabb kerülnek – nő a szerkezeti hibák száma.  
Hibák: mennyiségük és típusaik meghatározóak a membránfunkciókban (permeabilitás, rugalmasság, alkotók laterális mozgástere)
Intramolekuláris:
- rotációs izoméria a szénhidrogénlánc egy C-C kötése  120 fokot elfordul, törést okozva;
- hidrofil pórus topológiai változás;
- elektroporáció elektromos tér hatására képződő pórus, géntechnológiában használják;
- elektrofúzió elektromos tér hatására egybeolvadnak sejtek; 
- hidrofób pórus lokális szerkezet változás, permeabilitás növekedés;
Intermolekuláris:
- törés: fázisátalakulási hőmérséklet felett jön létre (permeabilitás, transzport növekszik);
- doménfal különböző irányba rendezett tartományok találkozása - rendezettség csökken, nagyobb lesz a membrán permeabilitása;
- átmeneti fázis során kialakult hibák nagy laterális sűrűségingadozás, időlegesen megnyíló lyukak – permeabilitás nő;
Hibák kialakulhatnak még nyomás és vegyhatás következtében is.
Szerep: a membránok funkcionálisan meghatározó szerepet játszanak a sejtek, szervezetek működésében, az életfolyamatok fenntartásában és szabályozásában. Biztosítják a sejt alakállandóságát, mechanikai stabilitását, az intra- és extracelluláris tér között fennálló koncentráció-különbségek fenntartását, ion, molekula-transzportot, stb.

d) Liposzómák, csoportosításuk, felhasználásuk a medicínában
Liotróp molekulák által kialakított lipid kettősrétegből álló gömbök, melyek belseje vizet tartalmaz. Kis lipidtartalom kedvez a kialakulásuknak. Lamelláris szerkezettel bírnak, a harántcsíkolt izomzat A (szmektikus) és I (nematikus) csíkjaiban egyaránt, valamint a sejtmembránokban találjuk meg őket. Csoportosításuk:
- szerkezet alapján: multilamelláris (MLV), hatóanyag különböző időben jut ki; unilamelláris (SUV small, LUV large)
- funkció alapján: konvencionális pl: macrophag bekebelezése; stabilizált: lopakodó, ezért nem tűnik ingernek, hosszabb életidő; immunoliposzóma: felületén antitestek, adott célsejthez köt.
Különböző molekulákat zárnak bele (gyógyszer, DNS).
Felhasználása: diagnosztikai készítmények (rtg kontrasztanyag, radioaktív izotóp); terápiás szerek (antibiotikum, tumorellenes szer, helyi készítmények)
Előny: célzott, egyszerűbb bejuttatás (membrán összetétele ~ célmembránnal), kevesebb mellékhatás, kisebb dózis.
26. Optikai mikroszkópia, speciális fénymikroszkópok

Bev: Speciális mikroszkópokra a feloldóképesség növelése,  csökkentése ill. egyes speciális tulajdonságú tárgyrészletek vizsgálatához  van szükség.

a) Feloldóképesség, Abbé-elv, immerziós mikroszkóp
A mikroszkópban csak akkor keletkezik kép, ha legalább az elsőrendű mellékmaximum bejut az objektívbe. Ha a tárgy és objektív között nem levegő van, akkor a közeg törésmutatóját is figyelembe kell venni. d=/n.sin képlet megadja két legközelebbi még megkülönböztethető tágypont távolságát. Tapasztalat alapján: =0,61./n.sin ahol  a feloldóképesség reciprokával egyenlő.
Feloldóképesség: 1/, ha pl: =0.01cm az centiméterenként 100 megkülönböztethető pontot jelent.
Immerziós mikroszkóp: nagy törésmutatójú immerziós olaj alkalmazásával a tárgy és objektív közötti törésmutatót növelve jobb feloldóképességet kapunk – nagyobb értékes nagyításra nyílik lehetősség.
 
b) Sztereo-mikroszkóp; ultramikroszkóp
Sztereo-mikroszkóp: két objektív és két okulár egymással 14 fokos szöget bezáró összeépítése háromdimenziós képet ad (max 100xos nagyításig), alkalmazása operációs mikroszkópként, fordítóprizmákkal egyenes állású, oldalhelyes képet alkotva. 
Ultramikroszkóp: sötét háttérben fénylő pontokként jelennek meg igen kis képletek pl: kolloidok – speciális kondenzor (kardioid) csak a szóródó sugarakat engedi az objektívbe a nullad rendet nem.

c) Polarizációs mikroszkóp
Közönséges mikroszkópból, polarizátorból (kondenzor alatt) és analizátorból áll (az objektív felett) – a tárgyra keresztezett állásban lineárisan poláros fény jut, ami az anizotrop részeken cirkulárisan polárossá válik. Optikai anizotrópiát (kettőstörést) mutató tárgyrészletek vizsgálhatóak vele (izotróp részekről nem jut fény a szemünkbe – analizátor kioltja), ahol a törésmutató függ az iránytól, pl: rendezett hosszú molekulák, kristályok, ahol a rácsállandó irányonként eltérő, harántcsíkolt izomrostok, mielinhüvely, membrán. 

d) Lumineszcencia mikroszkóp
UV megvilágítást (Hg-gőz lámpa, vagy fémelektródos ívlámpa), vagy igen rövid hullámhosszúságú látható fényt használva gerjesztődnek (lumineszcencia) a tárgy egyes részletei a tárgylemez és a kondenzor az UV-t áteresztik, az objektívnál szűrő van, ami az UV-t visszatartja, ezért végül látható fényt bocsát ki:
- natív készítmények: vitaminok (A, B, C), fehérjék, hemoglobin
- vitális festés: élő sejtekkel elfogyasztatott fluorkróm festék-szemcsék, a fluorokróm a híg oldatban adszorbeálódik - lumineszkál
- fixált készítmények – baktériumok auramin, fluoreszcein festékkel festve	
	
e) Fáziskontraszt mikroszkóp
Mivel a fázisváltozást nem érzékeli a szemünk, így az olyan tárgyrészletek vizsgálata, ahol a fény nem nyelődik el, csak fázisváltozást szenved (különböző n) csak így lehetséges. A mikroszkóp az objektív fókuszsíkjában tartalmaz egy fázislemezt, ami a nulladrendű sugarakat részben adszorbeálja, fázisaikat pedig 90 fokkal eltolja. Interferenciát okoz a képsíkban, s ez az interferencia-különbség már érzékelhető.
27. A diagnosztikai kép megjelenítése

a) Megjelenítők: katódsugárcső és folyadékkristályos kijelző
Katódsugárcső mind időbeli folyamatok grafikonjainak, mind alfanumerikus jelek megjelenítésére mind 2Ds képek létrehozására (számítógép monitorja, TV-képcső) alkalmas. Felépítése: izzókatód (e-forrás), elektródrendszer (E) melyek segítségével vékony, szabályozható katódsugarat hozhatunk létre amelyet X és Y eltérítő lemezpárok szabályoznak (a sugárzás általuk a képernyő bármely pontjára vetíthető), lumineszkáló ernyő (világítással jelzi az e-ok beérkezési helyét). Az eltérítés elektromos vagy mágneses térrel történhet.
Időbeli folyamatok megjelenítése: X-re fűrészfeszültség (időtengely vízszintesen futó vonal), Y-ra jelfeszültség (jellemző adata az érzékenység, melyet egységnyi eltérítőfeszültségre vonatkoztatunk és az ernyőn való elmozdulással jellemezzük, értéke: mm/Vban).
2D-s kép: képpontsorok a katódsugárcső ernyőjén. X-re és Y-ra fűrészfeszültség, melynek frekvenciáit tetszés szerint megválasztjuk. Az Y irányú eltérítőfeszültség nem folyamatosan változik: X irányú futás alatt nagysága változatlan, majd ennek végeztével ugrásszerűen változik a következő magasságnak megfelelő értékre.
Ha az intenzitás állandó lenne secként 25 alkalommal 600 vízszintes vonallal rajzolná tele az ernyőt. De az intenzitás az ernyőn való elmozdulás közben helyről-helyre változik, ez adja a képet. 0,04s alatt kirajzolódó kép elemei fényerősségben különböznek – B-kép (brightness).
Folyadékkristályos kijelzők (LCD): felépítés – 2 üveglemez között folyadékkristály-réteg; üveglemezre felvitt átlátszó elektródok; elektródok között kialakuló elektromos térben elektrooptikai jelenség látható (Elektrooptikai jelenség: a nematikus folyadékkristály molekulái elektromos dipólusmomentummal rendelkeznek, ezért elektromos erőtér segítségével irányuk változtatható, rendezhetők, forgathatók. Az ilyen változtatások az optikai áteresztőképesség megváltozásával járnak – az elektromos jelet fényjellé lehet alakítani.). Alkalmazás: számjegykijelzés
Igényesebb megoldás: a két üveglemezre felvitt elektródok egymással párhuzamosan vékony vonalakként helyezkednek el, bármely pontban kiváltható elektrooptikai jelenség. Bistabilis képpontokból így lesznek alfanumerikus jelek, vonalas ábrák.
Az egyszerűbb LCDk csak a visszavert fényt használják föl, az igényesebbek (pl: mobiltelefonok) háttérvilágítást használnak.

b) A kép fényességének szabályozása a katódsugárcsőben (B-kép)
Katódsugár intenzitásának változtatása lehet: kétfokozatú; többfokozatú. Bistabilis kép: fényesség kétféle (sötét-világos). Felhasználás: grafikonok, alfanumerikus jelek, szövegek pl: SEM letapogatósugár és képcső katódsugár – közös eltérítő fűrészgenerátorra kapcsolva. Tónusos B-kép (gray-scale): több fényességfokozat, 2Ds képek.

c) Az elektron nyaláb szkennelése és szerepe a kép kialakításában a pixelek helye és fényessége, és a mért adatok kapcsolata
A kép elemek mátrixszerű elrendeződése 2Dban. A képelem, picture element a pixel. A fénykép (a tárgy felületéről szórt fényintenzitás síkvetület) fizikai mennyiségeknek megfelelő szürketónusos pixelekből áll. A pixelek a lumineszcens képernyő fényemisszió-intenzitásai, a katódsugárcső képelemén jön létre. A képernyő pásztázása (elektronnyaláb szkennelése) akkor lehetséges ha a katódsugárcső mindkét eltérítő lemezpárjára (X, Y) periodikus fűrészfeszültségeket kapcsolunk. A lumineszcencia erőssége (pixel fényessége) az Iel-tól függ, ami az elektronforráson keresztül regulálható. A fűtőkör, izzókatód, fesz. gyorsító, anód, elektronnyaláb összeállításon kívül egy segédelektróddal (ún. Wehnell-elektróda) elektron taszító polaritású feszültésgjel kapcsolható kívülről a rendszerre (a gyorsító térbe). Így ezzel a külső jellel a lumineszcencia intenzitását változtathatjuk. Ahhoz, hogy a pásztázás alatt az intenzitás változhasson az impulzus szélességét adott t időtartamra kell kódolni, melyet a T/n hányadosa ad meg, ahol T az egy sor végigfutásának ideje, n a felbontás (megadja, hogy hányszor fut végig a nyaláb soronként egy kép ideje alatt). Megoldás: diagnosztikai mérés – adatok – kiértékelés – fizikai paraméter értékei pixelenként rendezett sorban – transzduktor(átalakító) – feszültség – katódsugárcső, Wehnell elektróddal – képernyő. 
28. A képalkotó módszerek általános és speciális vonásai

a) Kép, pixel, voxel
A kép elemek mátrixszerű elrendeződése 2Dban (négyzetháló). A képelem, picture element a pixel, a lumineszcens képernyő fényemisszió intenzitásai + színkódolás. A fénykép (a tárgy felületéről szórt fényintenzitás síkvetület) fizikai mennyiségeknek megfelelő szürketónusos pixelekből áll. A voxel: volume element, a leképezett valós objektum pontjának megfelelő térfogati kép.

b) A képelem fizikai tartalma a különféle képalkotó eljárásoknál
Tomográfia: test egy rétegére vonatkozik (ált. keresztmetszet), adatgyűjtés bizonyos vastagságú réteget választ ki (pixel helyett voxel – 3D)
Nem tomográfiai eljárás: vetületi kép – 3Ds objektumról készült 2Ds kép. Endoszkópiai kép: szórt fény intenzitása ISZ - lumineszcens jelzés; festés esetén ILUM - jelző molekulák lum. fénye. Termográfia: fizikai mennyiség - hőmérsékleti sugárzás intenzitása. IIR=(T4test-T4körny).
Szummációs képek: röntgen átvilágítás, izotópos jelzés (álló detektorral pl: -kamera)

c) Tomográfiai képalkotó eljárások
Hagyományos rétegfelvétel: tomográf a test fölötti köríven, filmes kazetta alatta, ellentétes irányba mozdul el. Mozgásuk közös centrumát a leképezendő terület adja. A rétegbeli pontok árnyéka az eltolódó filmnek azonos helyeire esik – éles kép. Felette lévő réteg pontjainak előresietése, alatta lévők elmaradása miatt elmosódottak lesznek.
Számítógépes röntgen-tomográfia: a 3. dimenziót tárja föl. Testtengelyre merőleges helyzetű réteg képe 2Dben, szürketónussal. Vékony röntgennyaláb világítja át, alatta detektor mozog, érzékelve a kilépő intenzitást. Mindkettő keskeny ólomkollimátorral van ellátva (feloldóképesség, sugárterhelés csökkentése miatt). Ugyanazt a réteget több irányból világítja át – több ezer elem gyűlik össze, majd kiszámolja az egyes pontok denzitását és megadja az eredményt szürketónusos képben. 1. CT (NaI(Tl) kristályos) – 180 pásztázás. 3. generációs legyező alakú nyaláb, több 100 detektorral. A 4. generációs CTknél csak a sugárforrás fordul körbe, a detektorok gyűrű alakban vannak.
CAT: computer axial tomography, tengelyre merőleges rétegekről készít képet, egymástól független réteg-képek készülnek. A spirál CT jobb, mivel itt a rétegek átfedésben vannak. Spirál CT: folyamatos rétegfelvétel, egymás után több körmozgás, a beteg eltolódik testtengelyének irányába a felvétel közben.

d) Nem tomográfiai képalkotó eljárások. Egyes módszerek esetén kapott képek fizikai tartalma.
Szummációs kép: rtgcső – test – lumineszkálóernyő/rtgfilm. A röntgensugár az egymás mögött lévő, eltérő denzitású szövetrétegeken halad át. Nincs tekintettel az izotóp mélységbeli eloszlására. Intenzitásgyengítésben vmennyi réteg I=I0e-(1x1+nxn) résztvesz. A lumineszcencia erőssége vagy a film feketedése függ az eredő denzitástól lgI0/I=(1x1+nxn)lge, az egymás mögötti részletek árnyéka egymásra vetül (3D elvész)
Röntgenkép-erősítő: Üvegbúrában vákuum van, 2 lumineszcens ernyő, az első mellett egy fotokatód, közöttük hengerszimmetrikus elektród rendszer. Az átvilágított test képe az első lumineszcens ernyőn jelenik meg, majd a fény a fotokatódból fotoelektronokat szakít ki (számuk arányos a lumineszcencia erősségével), az elektródrendszeren leképező elektronlencse és gyorsítófeszültség (25-30 kV) van. A 2. lumineszcens ernyőn valódi, fordított, kicsinyített kép jelenik meg. Előnye: csökkenti a sugárterhelést, rögzíthető videojel, digitális képalkotást tesz lehetővé, elsötétítés nélkül is jól látható.
Gamma-kamera: diagnosztikai célból a szervezetbe juttatott radioaktív izotóp térbeli eloszlásának 2Ds vetületét, annak időbeli változását regisztrálja. Feloldása jó, működése gyors - sec.ként akár 10 eloszlási kép, ezért gyorsan zajló folyamatok megjelenítésére is alkalmas pl: agyi keringés.
Endoszkópiai kép: endoszkópiai eljárásokkal nyert kép testüregek belsejéről.
Termográfiai kép: IR intenzitáson alapulú IIR=(T4test-T4környezet) hőmérsékleti kép.
29. Ultrahang jellemzése, előállítása, az alkalmazás fizikai alapjai

a) Mechanikai hullám, mint fizikai jelenség, hang, ultrahang, jellemző paraméterek
Hang: mechanikai hullám (modell).
Fizika - hangjel, hangerő, intenzitás, alapharmonikus frekvenciája, felharmonikusok aránya
Élettan - hangérzet, hangerősség, hangosság, hangmagasság, hangszín
Pszichológia - hangélmény, pszichofizikai függvények
Hullám, tehát sűrűsödések, ritkulások alakulnak ki. Rugalmas közeg kell. Folyadékokban, gázokban csak longitudinális hullám terjed, szilárd testekben transzverzális is. cT=, 1/T=f.
Infrahang f<20Hz, hallható hang: f=20Hz-20kHz (20000Hz), ultrahang f>20kHz.

b) Közeg szerepe az UH terjedésében, határfelület – reflexió, akusztikus impedancia, abszorpció, csillapítás
Rugalmas közeg: jellemző mennyiségek (összenyomhatóság K=-V/V/p, terjedési sebesség c~1/ K, ahol  a sűrűség.
Akusztikai impedancia/ellenállás: elektromos P=U/I=1/ZU2, Peff=P0/2, I=1/Z(Peff)2=1/Z.P2 Z=c.. Gázokban és folyadékokban nincsenek nyíróerők: longitudinális hullám, szilárd testekben: transzverzális és longitudinális hullám.
Reflexió: eltérő akusztikai keménységű (közeg sűrűségének és a hang közegbeli sebességének szorzata) közegek határfelületén a hang visszaverődik. Merőleges beesés esetén R=Iref/Ibe=(1v1- 2v2/1v1+2v2)2. Ahol  a közegek sűrűsége, v pedig a terjedési sebesség a közegben. Nem merőleges beesés esetén: sin/sin=c1/c2. Folyadék-gáz, gáz-szilárd esetén R~1. A levegőben lévő nagyobb sűrűségű testek között a hang csatolóközeg segítségével vihető át.
Abszorpció: I=I0e-x  x=lnI0/I, =ln2/D rövidebb -nál nagyobb, de rohamosan gyengül. Csillapítás: =10lgI0/I dB. Fajlagos csillapítás: /f.x (dB/MHz.cm)
Dlev: 100m – 10kHznél; 1cm – 1MHznél; Dvíz: 100km – 10kHznél; néhány m – 1MHznél; Dizom: 2cm – 1Mhznél; Dcsont: néhány mm – 1MHznél.

c) UH keltés és detektálás, UH nyaláb jellemezése
Ultahanggenerátor: szinuszoszcillátor és átalakító: nagyfrekvenciás (>20kHz) elektromos teljesítmény, elektromos rezgést mechanikai rezgéssé alakítja. Generáló és detektáló megegyezik. Az átalakítók működése többféle jelenségen alapulhat:
- piezoelektromos ultrahangkeltés: monokristályok (kvarc, etilén-diamin-tartarát, Seignette-só) felületükön nyomás hatására elektromos töltések lépnek fel. Ez a direkt piezoelektromos hatás. Megfordítása az inverz piezoelektromos hatás: kristálylemezre elektródokat helyeznek, potenciálkülönbséget hoznak létre, az elektromos tér hatására pedig a lemez deformálódik, a kristály rezgésbe jön. Ha a váltófeszültség frekvenciája azonos a lemez mechanikai sajátrezgésével rezonancia alakul ki. Intenzív rezgés előállítása céljából a lemezt az előállítandó UH frekvenciája szerint méretezzük és megfelelő elektromos rezgésekkel gerjesztjük.
- elektrosztrikció: bizonyos polikristályos kerámiaszerű anyagokon (pl: báriumtitanát) hasonló hatás jön létre elektromos tér hatására. Mind a piezo-, mind az elektrosztrikciós átalakítók UH előállítására és elektromos jellé való visszaalakítására egyaránt alkalmasak, azaz kétirányú csatolóelemek.
- magnetosztrikció: méretváltozás ferromágneses anyagon (pl: Fe, Ni) mágneses tér hatására – ferromágneses rúd + tekercs, benne UH-frekvenciás váltóáram. A rúd hossza periódikusan változik.

d) UH-impulzus technika, echo-elv
Az UH-impulzus technika az ultrahang diagnosztikai felhasználásában lényeges. Az eltérő akusztikai keménységű közegek határáról az UH részlegesen visszaverődik. Rövid időtartamú ultrahang-impulzusok kibocsátásától a visszhang (echo) visszaérkezéséig eltelt időtartamok arányosak a reflektáló felületek távolságával. Az időtartamok mérésével a különböző testszövetek helye meghatározható – radarelv: rádióhullámok visszaverődése révén hasonlóan mérik be a repülőgépek helyzetét. Gyakorlatban: UH frekvenciájú feszültségimpulzust keltenek, kétirányú csatolóra viszik, majd a reflektáló felületről visszaérkezett hullámokat a csatolón át katódsugárcsővel megjelenítik (Y). Az X bemenetre fűrészfeszültséget kapcsolnak. A visszhangidőt a katódsugár X-irányú egyenletes elmozdulása reprezentálja, amiből a távolság (l) a sugár nyomának eltolódásával mérhető (l’).  

30. Ultrahangos képalkotás, Doppler-echó, UH terápia

a) Az UH-kép kialakulása és értelmezése
Az eltérő akusztikai keménységű közegek határáról az UH részlegesen visszaverődik. Rövid időtartamú ultrahang-impulzusok kibocsátásától a visszhang (echo) visszaérkezéséig eltelt időtartamok arányosak a reflektáló felületek távolságával. Az időtartamok mérésével a különböző testszövetek helye meghatározható – radarelv: rádióhullámok visszaverődése révén hasonlóan mérik be a repülőgépek helyzetét. Gyakorlatban: UH frekvenciájú feszültségimpulzust keltenek, kétirányú csatolóra viszik, majd a reflektáló felületről visszaérkezett hullámokat a csatolón át katódsugárcsővel megjelenítik (Y). Az X bemenetre fűrészfeszültséget kapcsolnak. A visszhangidőt a katódsugár X-irányú egyenletes elmozdulása reprezentálja, amiből a távolság (l) a sugár nyomának eltolódásával mérhető (l’).  
Mechanikus scanner: UH adó-vevő kristálya a mérőfejben körív mentén legyezőmozgást végez, 1000red secként UH-impulzust bocsát ki. 60 fokos körcikk alakú testmetszetet tapogat le (1Ds B-képvonalak)
Elektronikus scanner: több száz piezoelektromos lapocskából épül fel. Egyszerre több csoport kap jelet egyetlen B-képvonal előállításához. A kép alakja téglalap v. trapéz alakú lesz, 150 vonalból áll. Secként több 10 képet alkot, lehetővé tesz valós idejű megtekintést is.
3D leképezés: több rétegfelvétel-feldolgozás-3Ds kép rekonstrukció. Nehézség: nem pontosan párhuzamos a rétegfelvétel-sorozat. Ezért módosított sokelemes elektromos scannert használnak, amely lépésenként elfordul legyezőmozgásszerűen. A feldolgozást számítógép végzi.

b) A-, B-, és (T)M képek
A-kép: az UH-impulzus haladási irányába eső, egymás mögött lévő és akusztikailag különböző szövetrétegekről időben eltolva érkeznek az echojelek. Az oszcilloszkópon megjelenő impulzusok közti távolság arányos a reflektáló felületek egymástól mért távolságaival. Az impulzusok amplitúdóját az echoimpulzus amplitúdója határozza meg. Ez adja az amplitúdómodulált, A-képet. 2s=ct.
B-kép: echojelekkel moduláljuk a katódsugár áramerősségét, oly módon, hogy echo nélkül a képernyő sötét, echojel hatására felvillan. Ez az 1Ds B-kép (bright). Ha transzducert lassan elcsúsztatjuk a leképezendő síkban, közben impulzusok kibocsátása, echojelek fogadása történik. A transzducer mozgását mechanoelektromos átalakítóval visszük a katódsugárcső eltérítő rendszerére. 2D-os képet kapunk, amely valójában 1Ds képek sűrűn felrajzolt halmaza. Ma már ezt gépek végzik.
M-kép: a periódikus mozás időbeliségének szemléltetésére szolgál: álló transzducer 1Ds B-képet alkot. X-irányban lassú fűrészfeszültséggel eltérítjük a katódsugarakat – felrajzolódik az időbeli változat. Ez a time-motion kép.

c) Doppler-effektus, felhasználása a vér-áramlás sebességének mérésére, színkódolás
Doppler-effektus: mozgó struktúrák esetén következik be. A mozgó felületről reflektálódó UH frekvenciája különbözik az eredeti f0-tól. Különbség van a frekvenciában álló forrás-mozgó megfigyelő, mozgó forrás-álló megfigyelő és mozgó megfigyelő-mozgó forrás esetén. Ha azonban a forrás sebessége elhanyagolható a hang sebességéhez képest (medicinában mindig igaz), akkor ezen különbségek elhanyagolhatók. Tehát f=f0(1 2v’/v), ahol v az UH sebessége, v’ a reflektáló felület (megfigyelő) sebessége. Az egyenlet + ha a felület közeledik a transzducerhez, – ha távolodik. A transzducerben 2 kristály van: UH-adó, echovevő. A reflektált UH jelfeszültségét az eredetivel interferáltatjuk. Interferencia termékei között Doppler-eltolódás (különbségi frekvencia) van, hallható tartományban. pl: magzati szív mozgásának hallgatása, véráramlás zavarai, artériás-vénás különbsége, stb.
Pulzus-doppler: küld-vár-küld (maxA-maxAig) pulzus repetíciós frekvencia, küld-vár (maxA-maxAig) a reflektáló felület távolsága: s=c./2. A reflektáló felület sebessége: fb=2VRf/c.
Színkódolás: transzducertől el zöld-kék-lila, transzducer felé sárga-narancs-piros (sebesség nő). A hang spektrumából a szövet minősége megadható.

d) UH hatásai, UH terápia
Terápiás: UH 20 kHznél nagyobb frekvenciájú longitudinális nyomáshullám. Benne E terjed. Terápiás célra általában 0,8-1,2 MHz frekvenciájú UH néhány W/cm2 teljesítménnyel.
Kezelőfej: sugárzó felület néhány cm2, sugárzás intenzitása 0,1W/cm2-3W/cm2. Besugárzott szövetre mikromasszázs hat. Terápiás hatás oka: mikromasszázs, UH energiája a szövetekben elnyelődik (mechanikai hatás). Felezőréteg izomban kb. 2cm.
Fogkőeltávolítás: 20-40 kHz. Magnetosztrikciós átalakító. Nincs UH kisugárzás, a rezgő fémcsúcs ad át rezgési energiát.
Kavitációt okozó (üregesedés), hő- (melegítés, vágás) és tisztító hatása (festéklézer csöve) is van.

e) Lökéshullám terápia
Vese- és egyéb kövek non invazív törése. Nem UH-os eljárás. Lényege: 15-25 kV feszültségre kötött kondenzátort víz alatt kisütnek, fókuszpontba érkezik a hullám, robbanásszerűen víz párolog el, nyomásimpulzus keletkezik. A vízpára azután lecsapódik, megszűnik. Elérhető nyomás: 107-108 Pa. Feszültségtől függ. 500-1000X ismétlődő lökéshullám 1 kőhöz.

31. MRI módszer

Bev: Magnetic Resonance Imaging rövidítése. Alapja a mag-mágneses rezonancia.

a) Az elterjedt proton-MRI módszer indoklása és jellemzése
Az atommagok is rendelkeznek (az elektronokon kívül) spinállapottal és páratlan proton v. neutronszámú magok esetén várható mágneses momentum is. Sneutron=Sp+=1/2. A mágneses momentum vektor viszont n=2s(-1,91)B, p=2s2,79B. Mindkettő jóval kisebb az elektron mágneses momentum vektorától, így kis effektusok várhatók. Az anyagok összes atomtípusának kétharmada hidrogén. További lehetősségek: 13C, 19F, 23Na, 31P. H-re, protonra alapuló módszer terjedt el, mivel így lehetséges a szövetbeli mennyiség jellemzése, a szöveti összetétel megállapítása (az atommag környezet tulajdonságai alapján)

b) A mérésnél alkalmazott mágneses tér jellemzése és szerepe
A protonok mágneses térben vagy paralell orientációban helyezkednek el (precesszió a B vektor iránya körül), vagy antiparalell orientációban (ellentétes irányú precesszió, magasabb energiájú állapot). A mágneses térben a proton energiát nyer, nagysága: E=M.Bcos. Az eredeti energiaállapot mágneses térben két, ún. Zeeman nívóra hasad. Az energiakülönbség e két állapot között lineárisan nő a mágneses térerősséggel: E=E2-E1=-2MB (a cos tag elhanyagolható). Az eredő momentum  az elemi momentumok összege lesz.

c) A rádiófrekvenciás tér szerepe
A rádiófrekvenciás impulzusok hatására váltanak a protonok orientációt, E1ből E2re átmenet történik. Ez a precesszáló irányváltás időt vesz igénybe: a 90-os impulzus addig tart, amíg az átforduló vektor beér x,y síkba, ekkor Mxy maximális, Mz=0. 180os impulzus: a teljes átforduláshoz tartozó időtartam

d) A mért jel paraméterei
A felvétel alapvető paraméterei: a mag mágneses rezonancia (rádiófrekvenciás gerjesztés hatására) utáni relaxáció közben megfigyelt paraméterek. A testtengely mentén Bz (szükséges mágneses tér) nagysága lineárisan változik, az RF impulzus kikapcsolása után az (x,y) síkban elhelyezett indukciós tekercsben indukált feszültségjel alapján mérik a jelet. 
AC (váltakozó feszültség) jel: frekvencia, fázis, amplitúdó. Mz(t) és Mxy(t) közvetlen mérése nehéz lenne, ezért rádiófrekvenciás impulzusok sorozatára adott válaszjeleket mérik.
Meghatározandók  - protonsűrűség, T1 – spin-rács relaxációs idő. Atomi környezet, T2 – spin-spin relaxációs idő.
Mz értéke az idő függvényében (90): Mz=Mz0(1-e-t/T1), ahol T1 a relaxációs idő, azaz milyen gyorsan tudják a precesszáló mágnesek leadni az energiatöbbletet, t a mérés időpontja. Az energialeadás könnyen megy, ha a protonok és molekulák frekvenciája hasonló – nagy molekulák, lassú mozgások pl: lipidek, fehérjék. Kis molekulák esetén, a protonok frekvenciája sokkal kisebb, rossz energiaátvétel (pl:víz), hosszú T1. 
Mxy értéke az idő függvényében (180): Mxy=Mxy0.e-t/T2, ahol T2 a spin-spin relaxációs idő, értéke 50-100ms. Az egyes protonok atommag-környezete különböző, így a lokális mágneses terek járuléka is különböző (spinek), módosított lokális (Larmor) frekvencia, fokozatos fázisvesztés. Nagy effektus várható, ha a lokális terek időben fennálnak, lassú molekuláris mozgások, nagy molekulák. T2 kicsi: gyors fázisvesztés, Mxy(t) kicsi, sötét pixel; T2 nagy: lassú fázisvesztés, Mxy(t) nagy, pixel világos.

e) Az egyes pixelekre vonatkozó adatok meghatározása
Ha T1 kicsi, Mz(t) nagy, a pixel fényes, pl: zsírszövet világos, ha T1 nagy lassú a folyamat, Mz(t) kicsi, pixel sötét, pl: agy szürkeállomány. 
Ha T2 kicsi: gyors fázisvesztés, Mxy(t) kicsi, sötét pixel; ha T2 nagy lassú fázisvesztés, Mxy(t) nagy, pixel világos.
A sűrűség anatómiai paraméter, a T1-T2 funkcionális paraméterek, rendellenesség esetén eltérés található bennük. A megjelenítés ellentétes.
Az egyes pixelek jeleinek megkülönböztetését az teszi lehetővé, hogy X és Y irányok mentén változó mágneses tereket kapcsolnak be a relaxációs idő alatt. Az eredményt fázis és frekvenciakódolással jelenítik meg. X irányú: a relaxáció alatt X mentén lineárisan változó moduláló mágneses tér hfL=2M(B+B(x)) a frekvencia a B(x) függvénye lesz. Y irányú: Y mentén lineárisan változó B(y) rövid ideig bekapcsolva hf=2M(B+B(x)+B(y)) rövid ideig megváltoztatja a frekvenciát Y-tól függő mértékben (fázistolás). Mindez perturbációs tereket hoz létre. A relaxáció alatt mért indukált feszültség-jel sok különböző frekvenciájú és fázisú szinuszos jel eredője, Fourier analízissel meghatározható az egyes komponensek (pixelek) paraméterei: , T1, T2. 

f) A módszer diagnosztikai jelentőssége és nehézségei
Jelentőssége: csont mentes képek, lágy szövetek vizsgálhatósága, funkcionális állapot megkülönböztethetősége, non-invazív, nincs sugárterhelés, jó felbontás (<2mm/pix).
Nehézségei: implantok, pacemaker esetén nem használható, hosszú felvételi időt igényel: 0,5-1h/3D kép (klausztrofóbia). Terhesség esetén, nem ismert hatásokra tekintettel nem ajánlott. Mz(t) és Mxy(t) közvetlen mérése nehéz lenne, ezért rádiófrekvenciás impulzusok sorozatára adott válaszjeleket mérik. A nagy mágneses tér létrehozása drága: 2m USD/gép.

32. Biostatisztika I

Bev: A biofizika az élővilággal kapcsolatos jelenségeket matematikai módszerrel elemző tudomány.

a) Változók típusai, nem folytonos változók jellemzése; gyakoriság, relatív gyakoriság, valószínűség
Típusok: Numerikus (számszerű): diszkrét (gyermekszám), folytonos (életkor, magasság); Kategoriális: normalis, nincs sorrend az értékek között (vércsoportok), ordinális van sorrend (betegség stádiuma)
Nem folytonos változók jellemzése: megadjuk a lehetséges értékeket. Gyakorisági eloszlás: az adatok nagyság szerint egyforma szélességű osztályokba sorolhatók. Az osztályszélesség és az osztályhatárok megválasztása önkényes, ezért többféle ~ van. Gyakoriság (k): az egyes osztályokban található adatok száma. Relatív gyakoriság (k/n): gyakoriság és az összes adat számának hányadosa.  Valószínűség (P): meghatározza a relatív gyakoriságot az elemszám függvényében. Értéke: egymást kölcsönösen kizáró események (0 és A vcs) esetén, P(A) és P(B) valószínűsége: P(AvB)=P(A)+P(B); független események esetén, melyek nem befolyásolják a másik kialakulását P(AésB)=P(A).P(B), ahol 1P0.

b) A populáció és a minta, minta kiválasztása és az elemszám szerepe
Nagy létszámú populáció esetén nincs lehetősség valamennyi adatot számba venni, helyette egy jellemző kisebb kiválasztott részt kell vizsgálni – ez a minta, mely a teljes változó kisebb része, véges számú reprezentatív csoport.
A mintát úgy kell kijelölni, hogy belőle az egész sokaságra megbízható következtetéseket vonhassunk le. Vigyázni kell, hogy reprezentatív legyen, vagyis a vizsgált jellemző eloszlása a mintában ugyanaz legyen mint az egész sokaságban, ezt úgy érhetjük el, hogy véletlenszerűen választjuk ki a mintaelemeket és kellően nagy elemszámmal dolgozunk.

c) Folytonos változó jellemzése, normális eloszlás, más eloszlások
Folytonos változó: az egyes értékek nem egyforma gyakoriak, a mérés pontatlan, biológiai változatosság. Az adatokat osztályokba rendezzük, mellyel egy tartományt adunk meg. Az osztályszélesség az intervallum hossza. Ha az osztályszélesség csökken, az osztályok száma (m) nő, ha m nő, akkor az elemszámot (n) is növelni kell.
Normális eloszlás: (ha n és m is végtelen) végtelen elemszámú minta esetén adódik a gyakorisági eloszlásból. Jellemzői: harang-(Gauss)görbével írható le, mely szimmetrikus, 1 maximummal rendelkezik, aszimptotikus az x tengelyre, görbe alatti terület =1, sok, egymástól független tényezők által meghatározott változók adják (centrális határeloszlás tétele). Két paraméter jellemzi a várható érték (), mely megadja a görbe maximum-helyét és az elméleti szórást (), mely a görbe szélességét jellemzi. Az eloszlás elméletileg minden pozitív és negatív értéket magába foglal, gyakorlatilag 6 hosszúságú szakaszon helyezkedik el a tipikus érték körül (biztos hibakorlát 99,8%).
Más eloszlások: lognormális eloszlás (logaritmikus transzformációnormális eloszlás); Poisson-eloszlás pl: szcintillációs számláló által mért értékek.

d) A mintából számolható statisztikai paraméterek és kapcsolatuk az eloszlás jellemzőivel
Kiszámítható statisztikai jellemzők az átlag (az adatok átlagtól való eltéréseinek összege 0): x = xi/n (), a szórás (amely megadja az adatok átlagtól való átlagos eltérését): s = (xi-x)2/n-1 (), és az átlag szórása (amely a minták átlagának a várható értéktől való átlagos eltérését adja meg): sx = s/n – a várható érték () becslés alapján három konfidencia intervallumban van, 3 konfidencia valószínűséggel : x±sx 68%, x±2sx 95% (hibakorlát), x±3sx 99,8% (biztos hibakorlát) valószínűséggel.

33. Biostatisztika II 

Bev: A mintából kvantitatív (becslés) és kvalitatív (hipotézis vizsgálatok) következtetések tehetők

a) Egymintás t-próba (nullhipotézis, döntés, alkalmazhatóság) 
Van-e változás vmely paraméterben (hatásos-e a beavatkozás)? Mérés: egy fizikai mennyiséget mérünk egy mintán. Nullhipotézis: a minta elemek megváltozásainak összege zérus (a beavatkozás hatástalan). Az eredeti hipotézishez végtelen sok eloszlás tartozik, a nullhipotézishez azonban csak 1 (=0). Kiszámítása: t(n-1)=x-0/sx, azaz x-0/s.n, ahol x az x megváltozásainak átlaga, n a minta elemeinek száma, (n-1) a szabadsági fok.  Feltétele: a változó normális eloszlású, az elemek egymástól függetlenek. Döntés: a számított t érték táblázatbelivel való összevetése után, ha nagyobb/egyenlő mint a szignifikanciaszinthez tartozó t, akkor nullhipotézist elvetjük.

b) Lázcsillapító hatása: n=10 fõs csoportban a számolt t-érték 2,9 volt. Mit mondhatunk a gyógyszer hatásosságáról? 
A szabadsági fok: f=9, a táblázat alapján, a gyógyszer hatásos, hiszen az eredmény akár 2%os szignifikanciaszint kielégítésére is alkalmas.

c) Kétmintás t-próba
Van-e különbség két mintában (melyek csak bizonyos szempontból különböznek)? Mérés: ugyanazt a fizikai mennyiséget mérjük két mintán. Nullhipotézis: nincs különbség (a két gyógyszer uo. hatású). Kiszámítása: t(n1+n2-2)=x1-x2/s*, ahol s*=(Q1+Q2/n1+n2-2), ahol q=(x1-x)2. Feltétel: a változó normális eloszlású, a két minta egymástól független, a vizsgált paraméter kivételével a két minta egyforma, a két minta szórása egyforma, eldöntése F próbával: F=s12/s22. Szabadsági fokok száma: f=n1+n2-2. Döntés: a számított t érték, a választott szignifikancia szint és táblázat alapján.

d) Szignifikanciaszint, I. II. típusú hiba
Szignifikanciaszint: az eloszlást megcsonkítjuk és bizonyos részét nem tekintjük az eloszláshoz tartozónak (mivel minimális valószínűséggel a végtelenben lévő adatok is hozzátartoznak), általában 2,5-2,5% a levágott rész (a hibaszázalék is ennyi lesz)
Akárhogy döntünk fennáll tehát a tévedés veszélye, hiszen ha elvetjük a –helyes– nullhipotézist, mert a véletlen folytán számolt érték kissé távol esik a zérustól, ez elsőfajú hibát okoz. Valószínűsége arányos a t eloszlásból levágott területek nagyságával, tehát tetszés szerint csökkenthető. Ha megtartjuk a –helytelen– nullhipotézist, pedig a kiszámított érték elég távol van zérustól, az másodfajú hibát okoz. Az érték ilyenkor nem a t=0 várható értékű t-eloszláshoz tartozik, hanem egy másikhoz, amit azonban nem ismerünk.  
34. Biostatisztika III  

a) Korreláció, korrelációs együttható 
Korreláció: együtt változás, nem feltétlenül oksági kapcsolattal. (gyerekek testmagasság és szisztolés vérnyomása)
Korrelációs együttható: r=Qxy/Qxx.Qxy, ahol Qxy=(xi-x)(yi-y), Qxx=(xi-x)2, Qyy=(yi-y)2. A változók közötti kapcsolat szorosságát jellemzi. Értéke +1 és –1 között változhat (pozitív ill. negatív meredekségű egyenes). Annál jobban közelíti nullát, minél inkább eltérnek a pontok az illesztett egyenestől.

b) Korrelációs t-próba
Van-e kapcsolat ill. összefüggés két paraméter között (gyógyszer dózisa és bizonyos hatás között)? Mérés: két fizikai mennyiséget mérünk ugyanazon a mintán. Nullhipotézis: nem együtt változnak, hanem egymástól függetlenül ingadoznak. Az eredeti hipotézishez végtelen sok eloszlás tartozik, a nullhipotézishez azonban csak 1 (=0). Kiszámítása: t(n-2)=r.n-2/1-r2, ahol n a mérési pontok száma. Feltétele: normális eloszlású változó. Ha ttp elvetjük a nullhipotézist, ha t<tp megtartjuk a nullhipotézist. Szabadsági fokok száma: f=n-2. Ha van korreláció és összefüggés: lineáris y=ax+b.

c) Egy n=11 fõs csoportban végzett vizsgálat eredménye: r=0,5 és t=1,73. Van-e a két mennyiség között korreláció?
A szabadsági fokok száma 9. A kapott t értéket táblázatba behelyettesítve, a szignifikanciaszintet meghaladó hibaszázalékot (>10%) kapunk, így a nullhipotézist megtartjuk.

d) Lineáris regresszió
y=ax+b, ahol az a az egyenes meredeksége, b a tengelymetszet (ebben a pontban metszi az egyenes y tengelyt). Az egyenesünket úgy kell felvenni, hogy a mérési pontok és az egyenes közötti Y irányú eltérések összege a lehető legkisebb legyen, és kb. ugyanannyi pont kerüljön az egyenes alá, mint fölé. Ha a kapott pontjainkra látszólag nem lehet egyenest illeszteni, akkor alkalmazzuk a lineáris regressziót. y1-(ax1+b), y2-(ax2+b), ax3+b-y3, ax4+b-y4. Illesztett egyenesekből a Qh=(yi-(axi+b))2, mennyi a minimuma? Kapott Qh(a,b) kétváltozós hibafüggvény egy gödör-felületet ad, melynek mindkét tengelyirányú síkmetszete parabola. A függvény legkisebb értékpárja adja a gödör alját. Ezt kell kiválasztanunk. Érdemes a megoldás után a korrelációs együtthatót (r) kiszámolni, hogy van-e értelme a pontokra egyenest illeszteni (ha r~0hoz, akkor nincs). 

35. Biostatisztika IV 

a) Rangkorreláció 
Hatásos fejfájáscsillapító-e az aszpirin? Aszpirint és placebót adunk 1-1 csoportnak, majd 10-es skálán bejelöltetjük a hatást. Ezután az értékeket csoporttól függetlenül rangsoroljuk. Nullhipotézis: nincs különbség a két csoport között, az aszpirin hatástalan. A nullhipotézisnek egyenletes eloszlás felel meg. Az eredeti hipotézishez végtelen sok eloszlás tartozik, a nullhipotézishez azonban csak 1 (=0). A mért adatok azt mutatják, hogy a skálán az aszpirint kapottak jelöltek be magasabb értékeket. T az első csoportban a rangok összeg, várható értéke: (n1+n2+1)/2. Z= T-n1T/(n1n2T/6). A Z változó standard normális eloszlású (=0, =1). Ha ZZp (p a valószínűsége, hogy Z ekkora, vagy nagyobb legyen), elvetjük a nullhipotézist, ha Z<Zp megtartjuk a nullhipotézist. 

b) 2-próba 
Különbözik-e egy tulajdonság gyakorisága két populációban (pl: tüdőrák)? Mérés: két kategorikus változót mérünk ugyanazon a mintán. Nullhipotézis: nincs különbség a vizsgált tulajdonság előfordulási gyakoriságában, tehát khinégyzet értéke zérus. A függetlenség fogalma: P(AésB)=P(A).P(B). 2 érték véletlen ingadozásait a 2 eloszlás írja le. Kiszámítása: 2=n(ad-bc)2/(a+b)(c+d)(a+c)(b+d). Adatok felvétele, betűk értelme az ún. gyakorisági/kontignencia/2x2 táblázatba. Szabadsági fokok száma adott esetben f=1, egyébként: sorok száma-1.oszlopok száma-1. Ha 22p nullhipotézist elvetjük.

c) 2x2-es táblázat 
A 2 próba során használt elemek összegeit vesszük fel bele: függőlegesen  csop1, csop2, vízszintesen igaz, nem igaz: a, b, c, d értékekkel. A sorok, oszlopok végén összegzés: a+b, c+d, a+c, b+d.

d) Van-e különbség ffiak és nõk között szemüveg viselésben? Eredmény: 7,2. Hogyan válaszolható meg a kérdés?
Mivel a szabadsági fok 1, a kapott eredményt a 2 táblázatban megvizsgálva, a nullhipotézist elvethetjük, hiszen az eredmény akár 1%os szignifikanciaszint kielégítésére is alkalmas.

36. Biostatisztika V 

a) Követéses vizsgálat; relatív kockázat  
A válogatás alapja a rizikófaktor (dohányzik, nem-dohányzik). 2x2es táblázat használata. Függöleges: kockázati tényező megléte, nincs meg, vízszintes: beteg, nem beteg. Relatív kockázat (RR): a/a+b és c/c+d hányadosa. Nullhipotézis: a rizikófaktornak nincs szerepe. RR várható értéke 1 (ha a kockázatnak nincs szerepe). Standard hiba: lnRR=1-a(a+b)/a+1-c(c+d)/c. 95%os konfidencia intervallum (0,87-13,5), tehát a vizsgált adatok mellett nem vethetjük el a 0 hipotézist. Gyakran hosszú ideig tart, költséges, az elemszám a hosszú idő miatt nehezen becsülhető meg.

b) Eset-kontroll vizsgálat; esélyarány 
Válogatás alapja: beteg-nem beteg. Van-e szerepe a rizikófaktornak? (pl fogamzás gátló-mellrák) 2x2es táblázat, függ. beteg, nem beteg, vízszint. használt, nem használt fogamzásgátlót. Esély: betegek esetében: a/c, nem betegek esetében:b/d. Esélyarány (OR): a kettő hányadosa. Nullhipotézis: nincs szerepe a rizikófaktornak. OR várható értéke 1. Standard hiba: lnOR=1/a+1/b+1/c+1/d. 95%os konfidencia intervallum: 0,8-1,1, tehát a vizsgált adatok mellett megtartjuk a nullhipotézist. Előnyei: gyors, könnyű, olcsó, széles körben használható, ritka betegségek esetén is. Hátrány: nem használható, ha a kockázati tényező előfordulása ritka.

c) Normál tartomány
Elegendően nagy elemszámú mintából számolt intervallum, amelyben lévő értékeket normálisnak fogadunk el, alatta-fölötte lévő értékek eltérnek az egészséges emberekétől (pl: vérinzulinszint). Kiszámolása: ha az adatok normális eloszlást követnek: x1,96.sx. (Normális eloszlás: ha az elemszám és az osztályok száma végtelen, akkor adódik a gyakorisági eloszlásból. Két paraméter jellemzi: a várható érték (), mely megadja a görbe maximum-helyét és az elméleti szórást (), mely a görbe szélességét jellemzi. Az eloszlás elméletileg minden pozitív és negatív értéket magába foglal, gyakorlatilag 6 hosszúságú szakaszon helyezkedik el a tipikus érték körül - biztos hibakorlát 99,8%). Ha nem normális eloszlást követnek: akkor az a középső tartomány, mely az adatok 95%át tartalmazza.

d) Diagnosztikai eljárások statisztikai paraméterei (elõfordulás, specificitás, érzékenység, korrekt neg, korrekt poz)
A helyes diagnózis felállításához használjuk. 2x2es táblázat, igen-nem, +-–, a valódi pozitív, b téves pozitív, c téves negatív, d valódi negatív. Ideális esetben b,c=0. Előfordulás: a+c/n a betegek relatív gyakorisága. Feltételes valószínűség: egyes esemény valószínűsége, feltéve, hogy egy másik esemény már bekövetkezett. p(A,B)= p(AB)/p(B) együttes bekövetkezés. Érzékenység: a/a+c a pozitív eredmény gyakorisága a betegek között. Specificitás: d/b+d a negatív eredmény relatív gyakorisága a nem betegek között. Általában mindkettő közel van a 100%hoz. Gyakorlatban: könnyen kezelhető esetekben (magas érzékenység), ellenkező esetben (magas specificitás). Korrekt pozitivitás: a/a+b, a betegek relatív gyakorisága a +ak között. Korrekt negativitás: d/d+c nem betegek relatív gyakorisága a –ak között. Értéke függ az előfordulás értékétől.

37. Impulzusgenerátorok 

Bev: az orvosi gyakorlat mind diagnosztikai, mind terápiás célzattal használ elektromos impulzusokat. Az impulzusgenerátorokat egyirányú feszültség- és áramerősség-impulzusok, impulzussorozatok előállítására használják. Az impulzusok különféle alakúak (időbeli lefutásuk más) lehetnek.

a) Négyszögimpulzusok jellemzõ paraméterei 
 impulzusidő (RC), T periódusidő (beállítástól függ:  + stabilis állapot ideje), f frekvencia (1/T), A amplitúdó (U2-U1). 

b) Négyszögimpulzusok elõállítása, orvosi alkalmazásaik (monostabil és astabil multivibrátor) 
Monostabil multivibrátor alkalmazásával állítható elő. Stabilis állapoton kívül kvázistabil (aktivált) állapottal bír, mely a bemenetre jutó feszültség(impulzus) hatására jön létre. Élettartamát egy RC-kör szabja meg, időtartama a  impulzusidőállandóval fejezhető ki, ennek leteltével visszaáll az alapállapot. Kimenőfeszültség kétféle: U1 alapállapotban, U2 aktivált állapotban. A monostabil multivibrátor minden egyes aktiváló impulzusra négyszögimpulzussal válaszol. Mivel  amplitúdója a feszültségek különbsége így ez a funkcionális egység (mmv) impulzusuniformizáló funkciót is betölthet. 
Astabil multivibrátor: a monostabil multivibrátort kiegészítjük periodikus jelforrással, így kimeneten négyszögimpulzusokat kapunk, a vezérlő jelek periódusidejével (négyszögimpulzusgenerátor). pl: két monostabil mvibrátort csatolunk egymáshoz, úgy, hogy ha az egyik alapállapotba visszatér, akkor ez a feszültségimpulzus aktiválja a másikat, és viszont. Négyszögjeleinek amplitúdója U2-U1. Két, egymást perodikusan váltó állapot időtartamai pedig 1 és 2, a periódusidő: 1+2.
Orvosi alkalmazása - mmv: ratemeter –impulzus frekvencia meghatározás pl: izotópdiagnosztika, vázizmok terápiás ingerlése elektromos impulzusokkal, defibrilláció (x10F kapacitású kondenzátort kV nagyságrendűre töltik – kisütés). Amv: ultrahang-diagnosztikában, nagyfrekvenciás sebészetben és mindenhol ahol impulzusüzemet használnak, a szabályozó kapcsolóáramkört vezérli, pacemaker (70-90/min).

c) Impulzusszámlálás bistabil osztólánccal
A bistabil multivibrátor két stabilis állapotban létezhet, melyek közötti billenést a bemenetre adott megfelelő impulzus vált ki. Mindkét állapothoz a kimenőfeszültségnek egy-egy határozott értéke tartozik. A bistabil multivibrátor kimenőfeszültségének U2ről U1re ugrása megfelelő impulzus egy másik bistabil multivibrátor billentéséhez. Ilymódon osztóláncot alkothatnak, mely kettes számrendszerbeli impulzusszámlálásra alkalmas.
38. Szinuszoszcillátor 

Bev: szinuszosan változó feszültséggel jellemezhető elektromos energiát (teljesítményt) állít elő.

a) Nagyfrekvenciás szinuszrezgések elõállítása 
Kivitelezés: pozitívan visszacsatolt erősítő, melynek kimenetét LC-kör terheli, a visszacsatolást indukciós tekercs biztosítja. Oszcillásió KVKP=1 esetén. Az előállított elektromágneses rezgés frekvenciája az LC-kör sajátfrekvenciájával egyenlő f=1/(2LC), a frekvencia tehát az L és vagy C változtatásával állítható. A termelt energia L’C’ csatolókör segítségével jut el az alkalmazás helyére. Optimális energiacsatolás: LC=L’C’ rezonanciafeltétel teljesítésével biztosítható. Alkalmazás: a megfelelő frekvenciájú elektromos teljesítményt aztán mechanikai rezgésteljesítménnyé konvertáljuk: audiometria 20Hz-20kHz, UH >20kHz (ill. a sebészet és hőterápia átalakítás nélkül, közvetlenül is felhasználja >105Hz– a szövetben alakul át).

b) Nagyfrekvenciás hõterápiás módszerek, pácienskörök 
Az elektromos áram hőhatása nem függ az áram irányától, váltóáram esetén a frekvenciájától sem. Elektromos teljesítményt szükség szerint alakíthatunk át hővé a testszövetekben, ha az elektromos áram frekvenciája elég nagy ahhoz, hogy áthaladását ne kísérje ingerhatás. Ez kb. 105Hznél nagyobb frekvenciájú áramot jelent. Az oszcillátorban termelt energiát a pácienskör segítségével juttatjuk el a felhasználás helyére, rendszerint levegőszigetelésű induktív csatolás közbeiktatásával. Az átadás feltétele a pácienskör és oszcillátor közötti rezonancia, ami automatikus hangolással biztosítható. A nyert hőt kétféleképpen hasznosíthatják: hőterápi v. sebészet.
A hőterápiában az elektromos energia a szövetekben alakul át hővé. Bejuttatás módjai: kondenzátorteres eljárás – a kezelt testrészt a pácienskör kezelőkondenzátorának szigetelővel borított fegyverzetei közé helyezik; tekercsteres eljárás – a testrészt a kezelőtekercsbe, vagy mellé helyezzük. Az alkalmazott frekvencia 10MHz nagyságrendű, a teljesítmény 100W rendű. Az erőterekben a testrész veszteséges dielektrikumként melegszik. A térerősség egyes szövetrétegek közötti megoszlását a elektromos vezetőképességek és a frekvencián kialakuló dielektromos együtthatók határozzák meg. A jól vezető izomszövetben lesz a legkisebb a térerősség, a zsírszövetben a legnagyobb (x10). A tekercsteres eljárásnál a vezetőképességgel arányosan melegszik a szövet, tehát ez a kedvezőbb megoldás. Sugárteres eljárás: 0,4-2,5GHz frekvencia, =70-12cm. Dipólantenna és reflektor sugározza az elektromágneses sugárzást a testrészre, a zsírszövetek gyengítési együtthatój alacsony, különösen kedvező eljárás, figyelemre méltó mélységi hőhatást eredményez. 

c) Nagyfrekvenciás sebészet 
Sebészeti alkalmazásnál a kezelendő testrész nagyfelületű semleges elektród és kisfelületű vágóelektróddal kapcsolódik a pácienskörbe. A vágóelektród közelében nagy lesz az egységnyi keresztmetszetre vonatkoztatott áramerősség, vagyis áramsűrűség. A termelt hő az áramsűrűség négyzetével arányos, ezért alatta a szövetek mintegy felrobbannak. A következményként fellépő koaguláció vérzésgátló hatású. Az alkalmazott frekvenia: 105-106Hz, teljesítmény 10-100W nagyságrendű. Az alkalmazott áramforma szinuszrezgés, állandó amplitúdóval rendelkezik (vágó) vagy modulált (koaguláló).

d) Ultrahang keltése
Ultahanggenerátor: szinuszoszcillátor és átalakító: nagyfrekvenciás (>20kHz) elektromos teljesítmény, elektromos rezgést mechanikai rezgéssé alakítja.
Az átalakítók működése többféle jelenségen alapulhat:
- piezoelektromos ultrahangkeltés: monokristályok (kvarc, etilén-diamin-tartarát, Seignette-só) felületükön nyomás hatására elektromos töltések lépnek fel. Ez a direkt piezoelektromos hatás. Megfordítása az inverz piezoelektromos hatás: kristálylemezre elektródokat helyeznek, potenciálkülönbséget hoznak létre, az elektromos tér hatására pedig a lemez deformálódik, a kristály rezgésbe jön. Ha a váltófeszültség frekvenciája azonos a lemez mechanikai sajátrezgésével rezonancia alakul ki. Intenzív rezgés előállítása céljából a lemezt az előállítandó UH frekvenciája szerint méretezzük és megfelelő elektromos rezgésekkel gerjesztjük.
- elektrosztrikció: bizonyos polikristályos kerámiaszerű anyagokon (pl: báriumtitanát) hasonló hatás jön létre elektromos tér hatására. Mind a piezo-, mind az elektrosztrikciós átalakítók UH előállítására és elektromos jellé való visszaalakítására egyaránt alkalmasak, azaz kétirányú csatolóelemek.
- magnetosztrikció: méretváltozás ferromágneses anyagon (pl: Fe, Ni) mágneses tér hatására – ferromágneses rúd + tekercs, benne UH-frekvenciás váltóáram. A rúd hossza periódikusan változik.
39. A térfogati áramlás általános jellemzõi 

a) Térfogati áramerõsség, (áramsûrûség) és mérési lehetõségei erekben, (UH-Doppler-effektus, impedancia kardiográfia, hígításos módszer), a hígításos módszer alkalmazása az oxigénellátás meghatározására 
Térfogati áramerősség: Iv=V/t (m3/s) térfogati áramsűrűség Jv=I/A (m/s). Az áramerősség kül. keresztmetszetek esetén is azonos, de az áramsűrűség kisebb keresztmetszetnél nagyobb. Áramvonalak, áramfonalak, fluxus, összenyomhatatlan áramló közeg tömegáramerőssége Im=m/t=Iv.m. Az áramlás stacionárius, ha a jellemzők (v, I, p) függetlenek az időtől és csak helyről helyre változnak, v~1/A.
UH-Doppler-effektus: mozgó struktúrák esetén következik be. A mozgó felületről reflektálódó UH frekvenciája különbözik az eredeti f0-tól. f=f0(1 2v’/v), ahol v az UH sebessége, v’ a reflektáló felület (megfigyelő) sebessége. Az egyenlet + ha a felület közeledik a transzducerhez, – ha távolodik. A transzducerben 2 kristály van: UH-adó, echovevő. A reflektált UH jelfeszültségét az eredetivel interferáltatjuk. Interferencia termékei között Doppler-eltolódás (különbségi frekvencia) van, hallható tartományban. pl: magzati szív mozgásának hallgatása, véráramlás zavarai, artériás-vénás különbsége, stb. Színkód: z-k-l, s-n-p.
Impedencia-kardiográfia: ha a szervezet feltöltődik vérrel, akkor az impedencia csökken (EKG görbén van szerepe), vér>szövet, pulzustérfogat, perctérfogat eltérő lesz.
Impedencia pletizmográfia: az áramlási sebességek eltérőek, ezért attól függően, hogy honnan veszünk vért, a hematokrit értékek eltérhetnek.
Hígításos módszer: fővonal: Iv (Iv=M/c), be: m/t=M (fluoreszcens festék, radioizotóp), főv: v=Ivt, ki: c=m/Ivt=M/Iv. A szükséges térfogati áramerősség: Iv=M/c=O/A-V. Középen oxigénhiány, M=240ml/perc (nyugalmi áll. O2 felh.), c=200ml/l-160ml/l=40ml/l (az oxigénhiány konc.ja) Tehát I=M/c=6ml/perc.

b) Az ideális és a viszkózus folyadék áramlásának kvalitatív összehasonlítása 
Ideális folyadék: összenyomhatatlan, súrlódásától eltekintünk. Áramlásakor a sebesség (v) a keresztmetszet minden pontjában azonos nagyságú. I=q.s/t=qv (q: km).
Viszkózus folyadék: reális, a v a keresztmetszet egyes pontjain különböző, a cső tengelyében maximális, a fal felé haladva csökken, átlagsebesség: v=1/q.

c) Newton-féle súrlódási törvény és magyarázata 
Réteges (lamináris) áramlás esetén F=Av/h, ahol v a sebességek különbsége, h a felületek távolsága,  a viszkozitás pl: kanál a mézben.

d) Lamináris és turbulens áramlás összevetés, kritikus sebesség, turbulens áramlások az emberi szervezetben
Lamináris: Fs közelítőleg v arányosan nő, a közeg kinyílik, majd összezárul. A gázok-folyadékok lamináris áramlása az impulzustranszportnak felel meg: belül v nagyobb, kívül kisebb (ha egy részecske egyik rétegből a másikba kerül sebessége megváltozik lassul v. gyorsul) Turbulens: Fs közelítőleg v2 arányosan nő, a test tolja maga előtt a közeget, súrlódás nő, az áramlást fenntartó nyomóerők a súrlódási erőkkel szemben munkát végeznek. Kritikus sebesség: az a sebesség, ami fölött a lamináris áramlás átvált turbulensbe: vk=Rk/mr, ahol Rk a Reynolds szám (sima falú csőben 1160, érdes falúban kisebb), r a cső sugara,  a viszkozitás. A vér kritikus sebessége 1cm sugarú sima falú csőben kb. 50cm/s, erekben kisebb. Az áramlás egészséges esetben lamináris (pl: levegő orrjáratokban), turbulencia csak a semilunáris billentyűknél, az aortában van, rövid szakaszon. Ha ez hosszabb szakaszra terjed ki, a szívnek annál több munkát kell végeznie (zörej, zúgás). 
40. Térfogati áramlás csövekben 

a) Kontinuitási egyenlet és a véráramlás 
Iv= állandó (tömegmegmaradás, nincs sem forrás, sem nyelő), Iv=V/t=A.x/t=Av  A1v1=A2v2. Az aorta-artériák-arteriolák-kapillárisok útvonalon a felület nő, sebesség csökken.

b) Bernoulli törvény és a véráramlás (plazma lefölözés) 
A nyomáseloszlás ideális folyadékokban, változó keresztmetszet és stacionárius áramlás esetén. Ideális folyadék: összenyomhatatlan, súrlódásától eltekintünk. Áramlásakor a sebesség (v) a keresztmetszet minden pontjában azonos nagyságú. I=q.s/t=qv (q: km). A nyomás mérése a mérőösszeállításon az oldalcsövekben lévő folyadékoszlop magassága (hidrosztatikai nyomás) alapján.
Plazma lefölözése: a vér alakos elemei az erek közepén tartózkodnak jórészt, ezért ha leágazik egy nagyobb érből egy sokkal kisebb, akkor ebbe kevesebb alakoselemet tartalmazó plazma jut.
Bernoulli törvény:A cső bármely helyén p+1/2v2=áll. Nagyobb sebesség-kisebb nyomás, nagyobb keresztmetszet-nagyobb nyomás. Statikai és dinamikai (torló) nyomás összege állandó és egyenlő a teljes nyomással. Ha a cső ferde: p+1/2v2+gh=áll. (helyzeti energia változás), energiamegmaradás törvénye áramló folyadékok esetén. p1A1v1t-p2A2v2t=1/2mv22-1/2mv12, tehát (p1-p2)V=1/2mv22-1/2mv12, m/V=, p1+1/2mv12=p2+1/2mv22=áll. pl: lebegő pingponglabda, repülő.

c) Newton-féle súrlódási törvény alkalmazása kör keresztmetszetû csövekre (parabolikus sebességprofil, Hagen-Poiseuille törvény), a H-P törvény érvényességének feltételei és teljesülése a véráramlásra 
Newton-féle súrlódási törvény: réteges (lamináris) áramlás esetén F=Av/h, ahol v a sebességek különbsége, h a felületek távolsága,  a viszkozitás pl: kanál a mézben. Kör keresztmetszetű csőre: A=2rl. pr2=–2rl.v/rv/r=–pr/2l=–Kr. v*=(KR+Kr*)(-r*-(-R))/2, v*=1/2K(R+r*)(R-r*), v*=1/2K(R2-r*2). A parabolikus sebességpofil: v*=p/2l.1/2(R2-r*2).
Folyadékok típusai: normális, newtoni (csak T-től függ ) pl: tiszta folyadékok, valódi oldatok. Anomális, nem newtoni folyadék viszkozitása a hőmérséklettől és nyomástól függ pl: kolloid oldatok, emulziók, vér, szuszpenziók egy része.
Hagen-Poiseuille törvény: a V arányos az átáramlás időtartamával, a nyomáseséssel (p1-p2)/l és a cső sugarának negyedik hatványával: V=/8.r4/.p1-p2/l.t. Iv=V/t=r4(p1-p2)/8l.
A törvény alkalmazhatósága a véráramlásra (nyomáselszlás, viszkozitás meghatározására): feltételei – lamináris, stacionárius áramlás, newtoni folyadék (viszkozitás nem függ a sebesség-gradienstől, csak -től), merev cső (r nem függ p-től, vagy p nem változik), kis keresztmetszet. Teljesülése: vaorta<vkrit (lamináris); vér viszkozitása függ: T, hematokrit értéktől, sebesség gradienstől (fiziológiás tartományban már nem nagyon, mivel az jó közelítéssel newtoni folyadék); nyomáshullámok: csillapítás, rugalmas érfal (aorta), későbbi szakaszon stacionárius áramlás (jó közelítéssel merev cső)
Belső súrlódás (Stokes-törvény): ha egy test folyékony közegben mozog, v. a közeg áramlik hozzá képest, akkor a súrlódás miatt erő hat. Külső súrlódás lép fel a folyadék és a testfelület között (ritkán, nedvesítés miatt), ill. belső súrlódás a mozgó folyadékrészek egymáson való elmozdulása miatt. A viszkozitás () a belső súrlódási együttható, függ a hőmérséklettől (függhet nyomástól is) reciproka a folyékonyság. Gömb alakú test folyadékban először gyorsulva esik, majd gyorsulása zérus lesz, sebessége állandó. Oka: a sebesség növekedésével a súrlódási erő (a süllyedéssel a felhajtó erő) egyre nő, majd a mozgási erő egyenlővé válik a súrlódásival, ekkor a sebesség állandósul. Fs függ a test alakjától és a közeg minőségétől is. Fs=6rv. Meghatározható az a konstans sebesség, melyet  sűrűségű,  viszkozitású levegőben eső r sugarú és ’ sűrűségű test elérhet: v=2g/9.(’-)r2.

d) H-P törvény és az Ohm törvény hasonlósága - az érrendszer modellezhetõsége
Iv=V/t=r4(p1-p2)/8l, a cső mentén jelentkező nyomáseloszlás jellemzésére az ún. nyomásgradienst használják (p/l). Azonos keresztmetszet esetén a nyomásgradiens is azonos a cső különböző helyén, ezért ekkor (p2-p1)/l alakban is felírható. A térfogati áram erőssége tehát a negatív nyomásgradienssel arányos. A cső ellenállásának (súrlódási ellenállás) mértékéül különböző mennyiségeket használunk: p1-p2=RI, ahol R=8.1/2r4, és az ellenállás az R. Az összefüggés hasonló az elektromos áramra vonatkozó Ohm törvényekhez, mely a potenciálkülönbség, az elektromos áram erőssége és a vezető elektromos ellenállása közötti összefüggést fejezi ki. A HP törvény viszont a nyomáskülönbség, folyadékáram erőssége és a súrlódási ellenállás között állít fel hasonló összefüggést. Az elektromos ellenállás egyenesen arányos a vezetődarab hosszával és fordítottan arányos a vezető keresztmetszetével. Az R súrlódási ellenállás egyenesen arányos a csődarab hosszával és fordítottan arányos a csőkeresztmetszet négyzetével.
A változó keresztmetszetű cső (pl: erek) úgy tekinthetők, mint különböző keresztmetszetű sorbakapcsolt csövek. Az egész soros rendszerre pb+1/2vb2-(pk+1/2vk2)=(R1+...Rn)I, ahol I a konstans áramerősség, Rn az egyes szakaszok ellenállása, pb,vb a beáramlás helyén pk,vk a kiáramlás helyén mért statikai nyomás és sebesség. Az elágazásokban folyó áramok erősségének összege a főágban folyó áram erősségével egyenlő I=I1+I2. Az áramerősségek fordítva arányosak az ellenállásokkal, az ellenállások reciprok értékét vezetőképességnek nevezzük, az eredő vezetőképesség az ágak vezetőképességeinek összegével egyenlő: 1/R=1/R1+1/R2. A megállapítások többszörös elágazásokra is érvényesek.