Alap

Erkélyes várunk lesz, de mi

van az alappal? Beszakadhat.

Félreértés ne essék, én tisztelem

a törvényt tisztelettel,

természetes természetesen

állok itt lehajtott fejjel,

el-elzsibbadó szívemet szakadt

kabátom foltja dörzsölgeti,

kifakad egyik daganatom

mániásan és énekel, dalol

örömében. Igaz, a szövegre

nem emlékszik, de a dallama

itt van, topog egy ütemre

a rongyos többiekkel.

Mondd barátom, írjak még verset?

A négyes stádiumban haldoklok.

Államvédelem

Megint győztünk. És újra van dallama.

Ablakomban galambok udvarolnak.

Az új titkosszolgálatos madarak

jeleket továbbítanak egy holdnak.

Átadom szívhangom és érintésem

ujjbeggyel, vakon, tessék olvassátok,

az összes információt kivérzem

verseimbe, mielőtt elfognátok.

Lásd, jól beszélek. Nem kell hozzám tolmács.

Neked írom. Magamhoz nincs mondatom.

Ha felettem az ítéletet mondják,

a te nemlétedet birtokolhatom.

Civilkedő

Csak azért, mert. Mert csak azért is.

Pfujolással nem mész semmire.

Talán akkor. Talán, ha mégis.

Ha sokat mondják, még elhiszed.

Mosolyog, s mintha megölelne

két karjával, szája csókra áll,

nyugodj meg kedves, persze, persze,

elég lesz mára a móka már

és te úgy mész, mint akit visznek

kötözve utolsó útjára,

s mert rajtad hagyja a bilincset,

lefekszel előtte kutyába.

Hogy’ hívnak? Látod, azt sem tudod.

Mit mondjon, akinek nincs neve?

Csak azért mert. Mert a szél susog.

Pfujolással mentél ennyire.

Döglégy

Hát itt van, nézd, ez a kapitalizmus,

még szerencse, időben felfedeztem,

szőrtelen micsudája tiszta színhús,

szegényebb kurafiknak nézhetetlen,

ahogy élek, nekem teljesen mindegy

a nő drasztikus álmeztelensége,

mint árva döglégy, felette keringek

a bűz után kutatva harminc éve.

Az a meghitt pillanat, ami nem kell.

Mikor hiszed, minden döntetlenre áll

és tőled függetlenül elélvezel

nadrágodban, te betöretlen betyár,

akkor rájössz, miként a kondér kifogy:

ne remélj, nem várhatsz tőle semmi jót.

De eljátszol a gondolattal, ki hogy'

kap manapság ily finom innivalót.

egy nap jutalom

időpontot kér, meghallgatod,

azt mondod, rendben, januárra

az hat hónap, meg is halhatok

addig, hát nem a hullaházba

kellene, hanem vizsgálatra

tudom asszonyom, ott sincs elég

hely, feltételes irány balra

a többi életfogytig mellé

ha legalább huszonöt évet

lehúz ott kifogástalanul

törvény szerint kegyelmet kérhet

mit egy nappal korábban adunk

Figyelnek

Megfigyelted? Figyelnek.

Ezek figyelnek bennünket.

Figyeled, ahogy figyelek,

hogy megfigyelnek?

Ezek akkor is megfigyelnek,

ha nem figyeled, hogy megfigyelnek.

Megfigyelve figyelsz

vagy nem figyelsz,

de meg vagy figyelve.

Ha megfigyelted, hogy figyelnek,

akkor jól van. Ha nem, akkor is,

mert nem tudsz róla.

Figyeld meg, ezek mindenképp

megfigyelnek.

Hatvanas évek

Volt egy falu,

házakon kémények,

padokon asszonyok,

férjeiken bilincs.

Egy utca, egy hangszóró,

szobában kakukkos óra,

figyelem, figyelem,

mindenki bújjon el,

jönnek az agitátorok.

Csak a Bolond Rozi

állt ki az útközépre,

az uradalomban

cseléd volt, szült is

egy zabigyereket

a főispán úrtól,

bele is púposodott:

gyertek csak, gyertek

kedveseim, aláírok

és tudom, hol bujkálnak

a gazdag parasztok.

Hospice

Talán azért gyűlölik az öregeket,

mert műfogsorukkal megeszik

előlük a bablevest és rengeteg

pelenkát elhasználnak.

Vannak jó öregek is,

akik nem kérnek törődést,

nyugdíjuk miatt mégis ki lehet

cseréltetni velük a régi autót.

A rosszul sikerült öregekről külön

nyilvántartás készül az elfekvőben

és a hamvasztóban.

No, nem a kutyáéknál,

őket jobban kényeztetik.

https://www.metropol.hu/mellekletek/cikk/1445962-keves-beteg-kap-hospice-ellatast

Ingyenvers

Nem élünk tréfás időket.

Jobb lenne semmikor, mint most.

Az ember lába kinőhet,

ha tud növeszteni izmot.

Kultúra helyett csak kult van.

Látod, elváltak ezek is.

Ura a szocilizmusban

volt, kisnyugdíjból tengetik.

Ám a jég hátán is megél.

Hál’ isten, nálunk néha fagy.

Édes hazám, a semminél

te sokkal több, te béna vagy.

Bátrak élnek. Meg szegények.

Nincs közöttük sok különbség.

Álszabadság fenekének

ott vannak nyelvi üdvöskék.

Teszek rá én is. Lapáttal.

Ez nem az. A régi, szenes.

Ezt a versemet tarháltam,

így elolvasni ingyenes.

Láttam a szocializmust

meleg, tömött pufajkásan

puskával sétálni, az emberek

titokban templomban imádkoztak

szeretteikért, amíg nem volt szabad.

Ő bejárt az üzletekbe, később telerakta

a polcokat kenyérrel és hússal,

láttam kibicelni az ultipartiknál

és néha becsempészett még egy

piros hetest, majd kacsintgatott

a tribünről, igyatok az egészségemre

fiúk ma egy korsó jó hideg sört.

Aztán amikor a trojka helyett

egyszer csak peresztrojka érkezett

ajándékba atyuskáéktól, némán,

tébolyultan odébbállt. Már halott.

Ez volt a történelem legnagyobb

cserbenhagyásos gázolása.

lőrinc barát

(mondóka)

három lábú focista

elment csútra kocsisnak

ő tereli a kutyát

kondássá alakul át

lovára nem kell kengyel

így minden versenyt megnyer

támogatott keretből

csókos a szája seggről

lesz belőle vasutas

kinek feneke lukas

ez egy siker széria

lőrinc akadémia

olyan mint az egyszeregy

enbéegyből kiesett

így lehet ihaj-bajnok

harmaddal mit akartok

földet földemre rakjál

mert szerencsés a szakmám

mindent összeszerelek

fityisz legyen veletek

*

*

jó lenne szóról szóra

szólna ez a mondóka

amikor lőrinc barát

felmondaná önmagát

Mai elvtársak!

Nem fogom egyikőtök nevét sem leírni.

Itt tisztaság van, a szellentés is jó szagú.

Lesüllyedhet az egyszerű ember egy szintig,

de a szót megette a rosseb azon alul.

A régieket értettem, abba születtem.

És ha csúnyán is beszéltek, nem össze-vissza.

Nem változtattak kéthetente az ügyrenden,

ha volt is titokban zsebükben görbe bicska.

Ma azt hallom tőletek, a haza az első.

Ők azt sulykolták belénk, hogy a nép nevében.

Egyik sem igaz. Mint kártyában a makk felső,

rosszindulatú kövér hazugság kevélyen.

Ráadásul milliárdokkal többet loptok,

szavaitokban is sokkal nagyobb a csalás,

szarvasok és őzek helyett ti sem korongot

lőttök és nem fizetitek ki a nyaralást,

meg lóháton vonultok be, röhögnöm kéne

ezen az együgyűségen, úrhatnámságon.

Palotáitokból léptek ki atyáink földjére.

Miattatok nem szégyenlem a származásom,

a régiekkel ellentétben megtagadlak

benneteket, hisz engem ti nem képviseltek.

Helyet adok szívemben a belső haragnak

is, köszönettel immár három évtizednek.

Néma Leventék

Mindig mosolygós, vidám srác volt

és mikor megszületett a fia,

madarat lehetett volna vele fogatni.

Talán fogott is. Rendszerváltás után

egyre kevesebbet beszélt, begubózott.

Miután munkanélküli lett, elnémult:

harminckét évesen kötelet

tett a nyakába. El sem köszönt.

nyugdíjas

megkérdezték tőlem, mi a nevem

először ezt kellett felejtenem

hívtak kilenc ezrelék felárnak

havi kétszázat kiguberálnak

ha beteg vagyok, jól szórakozzak

infúzióval rabszolgasors hat

a lábujjamon csak egyet látok

a hosszú nyilvántartási számot

készítik a szegények fejfáját

amikor azt arra tetoválják

plakátok

a sarkon megállt a busz

ahol nem szokott

ettől más lett a reggel

egy asszony

virágot árult a járdán

a sofőr kiszállt néhány szálat

szétosztott az utasok között

néztem a plakátot

nem igaz ami rá van írva

és nem igaz amit látok a buszon

a szememmel

vagy inkább a szemléletemmel

van a baj

Remek, remek

Megpenészedik a szó a szájban.

Köpni kéne egyet, már az se megy.

Felnő egy nemzedék ebbe a muszájba,

nézem őket, s mondom: remek, remek.

Ügyeskedők és megbukott szentek

ülnek a sötét limuzinokban,

zsákot húznak a lúzer-fejekre,

a törvény írja elő, ki hogy’ van,

az utcán közöny táncikálgat

az ütemes beletörődésre,

ennek a korcs demokráciának

egyre pimaszabb a köldöksérve.

Így élek, mutatják gyanútlanul

a szilánkosra tört, sovány kezek.

Felnő egy nemzedék: hazudj, hazudj!

Nézem őket, s mondom: remek, remek.

Rendezési terv

Egyetlen kis dombocskát

szeretnék.

Tetejében várral,

néhány szobát nekem

egy mobilerkéllyel,

beláthassam a vidéket

és feltekinthessenek rám

odasereglő barátaim.

Friss keleti szeleket,

megszelídítse a nyughatatlanokat.

A szoba közepére nagy asztalt,

elmélkedhessek művem

varázslatosabbá tételében,

hogy gondolataimtól

tovább gyarapodjon népem,

váljanak mosolygósabbá a falvak,

kövéredjenek a tenyészállatok

és nagy fejét lóbálja felém

sárgásan a hazai búza.

Tévé, rádió, újság nem,

hírhozóim lássanak el

szenzációkkal,

terjesszék dicsőségemet.

Őrizzenek tervszerűen

engedelmeskedő katonáim

éjjel nappal, tanítsák alázatra

az ellenségeskedőket

és biztosítsák ünnepeinken

hosszú távlatokra a nevetést, tapsot.

Az alattam terpeszkedő folyó

meghunyászkodva táplálja e földet,

mely személyemben megtestesítve

koronázatlanul is miénk.

Egy titkos, köves ösvényt kérek

még a rokoni Ferenc hegyre,

menekülési célból.

Rózsa, rózsa

A rózsa nem azért szép,

hogy széppé tegye a kerted.

Nem ám! Inkább, hogy tovább éljen,

a legjobb helyen termesszed,

óvd, ápold, öntözgesd

és metszed vissza ősszel,

takarót tégy fázós fejére,

vágott sebeit bekötözzed.

Te vagy a rózsa prédája.

Szelíd vad az oroszlánnak,

ahogy kirabolnak, kisemmiznek

a várva várt szabadsággal.

Önként adtad oda magad

a tövises boldogságnak:

a kinyílt tér egyre jobban szorít.

Mert tévedtél. Nem a jóságra,

a haszonra szomjazik a profit.

A természet tavasszal kihajt,

bimbókat hoz, segítségért kiáltván,

de kiáltása vad és szilaj.

Soha ne feledkezz meg róla,

a szemet gyönyörködtető rózsa

erkölcsileg nem felemelő látvány.

De virág nélkül a világ valótlan.

Sötét tájék

Esténként felnézek az égre.

Keresem a jóindulatot.

Tudom, a fénylő pontok

között ott van, fiatalon

oly sokszor meglátogatott.

Már minden olyan idegen.

És tolakodó. A görbületekből

kihalt az a finom lágyság.

A legidegenebb én vagyok,

és a legtolakodóbb is,

az én csillagaim látják.

Érzem, elfogyott belőlem

az erő, mi magasan tartaná

ezt a nagy kerek egészet,

az az ország elfekszik velem,

szétzüllött párnáimon

bűneim közt heverészek.

Vasárnap délután

Az úton nem látni

sétáló párokat,

beleültek rég

hitelre vett autóikba.

A város üres lenne

néhány kutyasétáltató nélkül.

A buszmegálló neonja néhány

nyugdíjassal beszélget,

a padon ott ül a szegénység,

kukázott kenyérvéget eszik a

kabátja alá rejtett szatyorból.

Mintha kígyót melengetne.

Vigasztalan szerelmi dal

szólal meg bennem a múltról.

Nem jól emlékezem.

A fatörzsekbe vájt jelek

lekoptak, szívem pedig

megkérgesedett valamitől,

talán attól, amit itt látok.

Mert nem tudom, mi ez.

VÉGE