MAKSA (MOCŞA)

A Besenyő-patak partmagaslatán települt falunak régészeti és gazdag történelmi múltja van. A Lencsés-kert nevű dűlőben a neolitikum, a XII–XIII. század, míg a település belterületén a Kr. u. II–III. század tárgyi értékeit tárták fel. Utóbbi római kori régészeti rezerváció. A fejedelemségek korában – mintegy 150 esztendőn keresztül – számtalan alkalommal tartották itt a székely nemzetgyűléseket. 
A református gyülekezet régi temploma félköríves, majd gótikus ízlésben épült és a mai templom helyén állott. Azt 1893-ban lebontották s ezzel egy időben – majdnem egészében – az azt övező tojásdad alakú várat is. A régi templom falát a Szent László-legendakörből ihletődött falfreskó díszítette. Erről még 1892-ben Huszka József színes akvarell másolatot készített s ez ma a Magyar Néprajzi Múzeum tulajdonában van. A régi templomban volt azonban egy szép, 1766-ban készült kazettás mennyezet is. A gyülekezet ezt eladta a budapesti Iparművészeti Múzeumnak, ahol ma is látható. A jelenlegi templomot 1894-ben építették. Barokk ízlésű harangtornya az épülettől távolabb, az egykori várfal vonalán áll, s annak nyugati részén még látható a várfal egy darabkája. A toronyban egy 1531-ben készült műkincs értékű harang látható minuszkulás körirattal („Soli Deo gloria”). Rajta emberfejekkel ékített érmék vannak. A harangról érdekes történetet jegyeztek fel, miszerint a hajdani harcok és háborúk idején, hogy baj ne érhesse, egy mély kútban – Rákiné kútjában – elrejtették. Idő teltével meg is feledkeztek róla, mígnem a kút egy későbbi takarítása alkalmával újra előkerült és ma is használatban van. 
A templom előtt, az Erzsébet királyné-emlékfák alatt van a magyar honfoglalás 1100. esztendejében emelt kopjás emlékmű, rajta egy Wass Albert-idézet. A kopját Szabó Béla és Ráduly Lajos faragták. A település központjában a református egyház és a faluközösség 1994-ben monumentális kopjafát állított az erőszakos kollektivizálás áldozatainak emlékére, azon a helyen, ahol 1950-ben két asszonynak – tüntetés közben – golyóval oltották ki életét, további két személy a kényszerlakhelyről és munkatáborból sohasem térhetett vissza szülőfalujába, 33 személy meghurcoltatást szenvedett, dobrudzsai kényszermunkát végzett. A kopja a csernátoni Haszmann fivérek munkája. Márványtáblával állított emléket Maksa község 1992-ben, az óvodaalapító Teleki Zsigmondnak (1822–1857), halálának 135. évfordulója alkalmából. Ez a tábla az 1911-ben épült, kis intézmény homlokfalán látható, az alapító síremléke pedig – elmés sírfelirattal – a helybeli temetőben. 
Maksa jelesebb személyiségei között megemlítjük Őse Péter (1599–?) professzort és írót. A gyulafehérvári fejedelmi kollégium külföldi egyetemeken tanult rektora volt, aki eljutott Londonba is és a Botero-féle világenciklopédiához szócikket írt Erdélyről (1630). Itt született Jancsó Lajos (1858–1932) egyháztörténész, valláskönyv szerző; Jancsó Sándor (1867–1943) református lelkész, kátéíró, aki Makkai Sándor író és erdélyi református püspök veje volt. Itt ringatták bölcsőjét a híres orgonista kántornak Sikes Andrásnak (1896–1954). Idevaló családból származott a budapesti festőművész Jancsó Béla (1896–1977). 
Fenn, a maksai erdőn, a Besenyő-patak bal oldalán emelkedő hegyormot Várhányás néven emlegetik a környékbeliek. Idősebb adatközlőink szerint „még az óriások idejében épülhetett. Ott rejtették el kincseiket. Ha vész közeledett és jött az ellenség, a vár pincéjéből megépített alagúton könnyen menekülhettek. Ahol kincs van a földben, ott – időnként – tüzet hány a föld. Azért hívják Várhányásnak.” Földsánccal megerősített telephelynek látszik, avagy rejtekhelynek a vész idejére. Területéről bronzkori típusú szalagdíszes kerámia került ki. 
Idegenforgalmi érdekesség a falu alatt elfolyó Besenyő-patak völgyében az Úr kútja. Ez egy bő hozamú forrás, melynek vizéről azt tartották a régiek, hogy aki abban egyszer megmosakodik, megszabadul fejfájásától. Így válott zarándokhellyé, később már csak majálisok színhelyévé ez a mondával megszentelt forrás. A Csobot-tető falura néző oldalában van a Kupa-kő nevű sziklaformáció, melyhez a múltba vesző székely őstörténelem egyik személyiségének – éppen Kupának – az emlékét kapcsolták a régi helybeliek. Erről a helyről, a forrásról és a szikláról olvashatunk Jókai Mór Bálványosvár című regényében (1882), aki éppen azzal a céllal látogatott el Maksára, hogy ezeket megismerje. 
A településen áthaladó 11-es műút mellől, két kereszttel jelzett turistaösvény vezet fel, a Bodoki-hegység keleti gerincén, a Bodoki-havasra (1 napi kényelmes séta). 
Maksa központján át juthatunk el a Besenyő-patak völgyébe, ahova erdőipari út vezet. Itt van a már említett Besenyői-tó. Ennek nyugati partján terül el Sepsibesenyő 

• Kovászna Megye • Térkép •