Szekely Enciklopedia vita:Community Portal
From Szekely Enciklopedia
Jump to: navigation, search
A székelyek magukat a hunok ivadékainak tartják. Ezt a hitet őseiktől örökölték, ősi hagyománynak tartják, s ehhez szívósan ragaszkodnak. Ennek írott emlékei a XIII. évszázad elejéig vezethetők vissza; nyoma van a legrégibb magyar történetíróknál s emlegetik a későbbiek is. Több mint száz év éta élénk tudományos vita folyik a székelyek eredete felett, s ez máig sincs végérvényesen eldöntve. 

Legrégibb történetírónk, az 1200. év körül élt III. Béla király jegyzője (az ismeretlen nevű Anonymus) azt írta róluk, hogy a székelyek Attila király népei voltak, a honfoglaló magyarokhoz itt az új hazában (Szentes vidékén) csatlakoztak, s a honfoglalásban nekik segédkeztek. 

Anonymus szerint azonban nemcsak a székelyek voltak Attila népei (a hunok ivadékai), hanem a magyarok is. A honfoglaló Árpád vezér pedig - szerinte - egyenes ivadéka volt a nagy hun királynak. Az általa feljegyzett monda tehát egyaránt emlegeti a hun-székely és a hun-magyar rokonságot. 

Béla király névtelen jegyzője előadásában lényeges megjegyzés az, hogy a székelyek a honfoglaló magyar seregek előtt jártak s az első sorban (elővédül) harcoltak. {1} 

Ez jellemző szokás, azaz hadiszabály volt a népvándorlás folyamán keletről előtörő hódító népeknél, amit a hunok, avarok, magyarok s még a mongol-tatárjárás idején ezek is gyakoroltak, ti., hogy a meghódított, vagy csatlakozó idegen népeket küldték előre a harcban. 

A magyarokra nézve Konstantin császártól úgy tudjuk, hogy a honfoglalás előtt hozzájuk csatlakozó kabar hadaknak kellett elől járniok a háborúban. {2} 

Ugyanezt tudjuk a nemzeti krónikákból a székelyekről is az Árpád-korból. Így az 1116.-i csehek ellen viselt hadjáratban a morva határon az előőrsöt a besenyő és székely határőrök alkották {3} 

Az 1146.-i osztrák hadjáratban is a besenyők és a székelyek szokás szerint a magyar hadsereg élén jártak. {4} 

Megjegyzendő, hogy itt nem az erdélyi, hanem a nyugati határszéli (a vágvidéki és a mosonyi) székelyekről van szó. De megvan ennek az előőrsi kötelezettségnek történeti bizonyítéka az erdélyi székelyeknél is. II. Ulászló király ugyanis 1499-ben a régi székely jogszokásokat megerősítvén, úgy rendelkezett, hogy ha a király kelet felé, azaz Moldva ellen hadra kél, a székelyek összes lovas és gyalog hadereje köteles a sereg előtt járni, visszatérőben pedig a királyi sereget hátvédül követni {5} 

Anonymus feljegyzését tehát a székelyek elölharcolásáról hiteles tudósításul erősítik meg más történeti feljegyzések és oklevelek. 

Ez a székelyek eredetének kérdésében is egyik lényeges bizonyíték. 

A XIII. évszázad végén a Kézai Simon mester által átírt ún. hun krónika bővebben adja elő a székelyek eredetet, bizonyára a Csaba-mondában megörökített szájhagyomány alapján. 

Attila halála után ugyanis a hun birodalom népei pártokra szakadtak s fiai az örökség felett egymással harcba keveredtek. A hun törzsek Csaba királyfival tartottak, aki Attilának Honorius görög császár leányától származott fia volt. A germán fajú hun alattvalók azonban a német Krimhildtől született Aladár mellé állottak, a ravasz Detre (veronai Ditrik) bujtogatására. Az első ütközetben Csaba győzött, de a második csatában, mely Sicambria (Óbuda) vidékén két hétig folyt, Csaba hadát úgy szétverték, hogy a hunokból igen kevesen maradtak. Csaba tizenötezer hunnal Görögországba Honoriushoz futott, de onnan nemsokára visszament Scythiába atyafiaihoz, kiket aztán arra buzdított, hogy menjenek vissza Pannoniába, hogy a németeken bosszút álljanak. 

«Maradt volt még a hunokból, - folytatja tovább a hun krónika - háromezer ember, kik a «krimhildi» csatából futással menekültek, kik is félvén a nyugati nemzetektől, Árpád idejéig a Csiglamezőn maradtak s ott magukat nem hunoknak, hanem székelyeknek nevezték. Ezen székelyek ugyanis a hunok maradványai, kik midőn megtudták, hogy a magyarok Pannoniába másodszor visszajöttek, a visszatérőknek Ruthénia határszélein eléjük menének s Pannoniát együtt meghódítván, abban részt nyertek, de nem a pannóniai síkon, hanem a határszéli hegyek közt kaptak osztályrészt. Ezek a székelyek azt hitték, hogy Csaba Görögországban veszett. Ahonnan a köznép ma is azt mondja példabeszédben: akkor térj meg, - mondják a távozónak - mikor Csaba Görögországból.» A krónikaíró jobban vélte tudni, mert alább így folytatja: «Tehát ez a Csaba Attilának Honorius görög császár leányától született törvényes fia, kinek fiait Edeménnek és Ednek hívták. Edemén aztán, mikor a magyarok másodszor visszatértek Pannoniába, atyja és anyja igen nagy atyafiságával bejőve, anyja ugyanis a korozmin nemzetből való vala; Ed pedig Scythiában maradt atyjánál. Ezen Csabától származott az Aba nemzetsége.» {6} 

Csaba királyfi emlékezete hagyományos kegyeletben maradt fenn késő századok folyamán továbbra is a székelyeknél. Az ő és vitézei serege lett őrszelleme és végső reménysége a székely népnek. A monda szerint, midőn a székelyeket nagy veszély fenyegeti, segélyökre Csaba királyfi seregével alászáll a mennyégből a Hadak útján (a csillagok Tejútján), melynek sok ezernyi csillagserege az ő lovaik ezüst patkószegeitől csillog. {7} 

A hun krónika tehát úgy tudta, hogy a székelyek Attila hunjai töredékének a régi Pannonia valamely vidékén (az ismeretlen Csiglamezőn) maradt ivadékai, kik midőn meghallották, hogy a magyarok új honfoglalás céljából közelednek, Ruthénia határszélére eléjük mentek, hozzájuk csatlakoztak, a honfoglalásban nekik segítettek, s aztán Erdély határszélén kaptak osztályrészt. 

Ezeket a mondai hagyományokat variálják a későbbi századi történetírók is különböző változattal. 

Két legrégibb krónikásunk tehát (az újabbakkal együtt) egyképpen vallja hun ivadékoknak a székelyeket, de másféleképpen a magyarokhoz csatlakozást. Anonymus szerint valahol Szentes táján, a Kőrös vidékén csatlakoznak, mikor a honfoglaló vezérek átkelnek a Tiszán; Kézai szerint Ruthénia határszélére mennek eléjük az ismeretlen fekvésű Csiglamezőről. A kettő úgy egyeztethető, ha a hun krónikai Csiglamezőt azon a tájon keressük, hol a Bihar vára ellen menő magyar sereghez csatlakoztak. Biharban, tudvalevő, hogy még a XIII. században is voltak székely telepek nyomai (a bihari Székelyszáz, Székelyhida stb.). 

Anonymus szintén tud külföldi csatlakozásról, de ő nem székelyeket, hanem kunokat csatlakoztat népvándorló útjuk közben a magyarokhoz: Kiev ostrománál. 

Legjobban tudhatta az egykorú, a X. század derekán élt, a magyarokat jól ismerő bizánci császár, a Bíborban-született (Porphyrogenetos) Konstantinosz, - ki a kazároktól elpártolt kabar nép három nemzetségét csatlakoztatja Lebédiában a magyarok hét törzséhez nyolcadikul. 

A székely, kun és kabar csatlakozás hagyománya között bizonyára van valami történeti összefüggés s ebben kell keresnünk a székelyek eredete megfejtésének a sarkpontját. 
•	

A nemzeti krónikásokat követő újabb és legújabb-kori történetírók közül sokan foglalkoztak a székelyek nevének és eredetének kérdésével, anélkül azonban, hogy végérvényes, általánosan elfogadható eredményt értek volna el. Ezek rövid összefoglalásban a következők: 

A XV. századi történetírók közül Bonfinius a hun eredet mellett a székely név latin siculus alakját a scythából formált scythulus névből származtatta, amiben Verbőczy is követte őt. Az erdélyi Szamosközy István (a XVI. század végén élt történetíró) ezt a vélekedést cáfolva, először érvelt a mellett, hogy a siculus szó a magyar székely szóból formálódott, a székelyt pedig a szék (sedes) és hely (locus) szavakból képzett névnek tartotta. {8} 

A XVIII. századi történetírók közül egyik (Fasching) jász, másik (Stilting) besenyő, ismét más (Benigni) kun eredetűeknek hitte a székelyeket. Timon Sámuel (1734) a hun eredetet mesének tartotta s a székelyt régi névnek vette, amely őrt (custos) jelenthetett. Szerinte mint határőrök kaphatták kiváltságaikat, adómentességüket. Benkő József a XVIII. századvégi tudós erdélyi történetíró a hun eredetet vitatta, nevüket a székhely (sedis locus) összetett szóból képzett székhelyi névből származtatta. {9} Mellőzve több különféle véleményt, Timon határőr értelmezését elfogadta Pray György, Fejér György, Kállay Ferenc és Horváth István is, ki a székely szót a székelő (initium sedis) értelemben magyarázta. Fogarasi János erdélyi római katolikus püspök a szaka (többes számban: szakai) népben vélte feltalálni a székelyeket. 

Új csapást vágott a székely-kérdés vitatásában Hunfalvy Pál a tudós magyar nyelvész a múlt század 1870-es éveiben, midőn a székelyek hun eredetét élesen megtámadta, a hun mondát a Nibelung-ének hatásának tulajdonította, lehetetlennek tartván, hogy a hun birodalom felbomlása után a hun maradékok a régi Dácia területén észrevétlenül és említés nélkül lappanghattak volna a gótok, gepidák s az avarok évszázadokig tartó uralma alatt. {10} Ezt a mesét - úgymond maguk a székelyek megcáfolják nyelvükkel, amely azonos a magyarokéval s ugyanazon fejlődési fokokon (török és szláv hatáson) ment keresztül. A székely név, szerinte, a szék-elve szóból eredt, melynek értelme székentúli, vagy szék megetti s a magyarok székén túli letelepedést jelentette. Amiként - szerinte - Erdély is az erdő-elve szóból származott, erdőn túli, erdő megetti értelemmel. A székelyeket Szent László által Erdélybe telepített határőröknek tartotta. 

Hunfalvy érvelése nem győzte meg a hagyományok védelmezőit. A kolozsvári Nagy János {11} és Szabó Károly kolozsvári egyetemi tanár több tanulmányt írt Hunfalvy elmélete megcáfolására. Ez utóbbi kétségbevonta, hogy a székely szó a szék-elvéből származott s annyit jelentene, mint határőr. Szerinte a székely szó eredeti, ősrégi nemzetnév, mint a magyar, besenyő, kun, kozár stb. nevek. Erősen vitatta, hogy a székelyek Erdélyben ősfoglalók, nem pedig királyi telepítvényesek. {12} 

Nagy Géza, ki a székelyek eredetével több tanulmányban foglalkozott, azon véleményen volt, hogy a székelyek nem lehetnek Attila hunjainak itt maradt ivadékai, hanem azon szabir-hun törzs egyik ága («eszegel»), mely Attila birodalma felbomlása után a Fekete-tenger észak-keleti partjaira vonult vissza s ott az előrenyomuló magyarokkal összeolvadt. Ezt jelképezi az ősmagyar mondákban a Hunor és Magyar testvérektől származás hagyománya. A székelyek - szerinte - nem határőrök, hanem a magyar királyság megalakulása előtt Erdélybe telepedett honfoglalók. {13} 

Tagányi Károly azt vallotta, hogy Erdélyben a székelyek voltak az egyetlen ős-honfoglalók s nevüket is annak köszönhetik (székely = székes), hogy Erdélyben ők voltak az egyetlen megszállók. Valószínűnek tartotta, hogy a székelyek besenyő ivadékok, akik az egymást üldöző rokonfajok elől az erdélyi szorosokon át kelet felől menekültek ide. {14} Később azt vitatta, hogy a székelyek Kuvrát VII. századbeli bolgár-hun népéhez tartoztak, és nevük összefügg az eszegel-bolgárok nevével. {15} 

Pauler Gyula szerint a székelyek «a hunnal kevert bolgár-eszegel-kabar-nem utódai» és őróluk az volt a vélemény, hogy hajdan Attila katonái voltak.» {16} 

Sebestyén Gyula szintén kabar ivadékoknak tartotta a székelyeket s nevüket a szék (bekerített hely) szótól származtatta az el, -il, -li török-tatár képzővel. {17} Azt hiszi, hogy a XI-XIII. század folyamán a magyarságba beolvadt nyugati székely határőrök a hun-utódokkal keveredett avarok egyenes leszármazói voltak. {18} A keleti székelység a honfoglaló magyarokhoz nyolcadik törzsül csatlakozó kabar nép ivadéka. - Ez a keleti székelység a XIII. sz. nemzeti krónikába iktatott hagyomány szerint a bujdosó Csaba királyfi keleten csatlakozó népe volt. E monda létrejöttének titka az lehet, hogy a keleti és nyugati székelység a végeken való elmagyarosodás után az énekmondó regősök révén egyformán örököse lett a velük együtt elmagyarosodó hun hagyománynak, melyből a hun-székely-magyar azonosság eredetmondái is kialakultak. {19} 

Thury József a hunoktól származtatott avarok maradékainak vélte a székelyeket s nevüket a közép-ázsiai szikil vagy szekil szóból származtatta, melynek jelentése nemes ember, előkelő úr, főrangú. {20} 

Ugyanő arra utal, hogy a VI. évszázad második és a VII. század első felében a Fekete-tenger felett egy második, de az elsőnél kisebb hun birodalom állott fenn, mely magában foglalta a bolgár kuturgur és az unugur népeket, amelyek fölött Attila hunjai közül való s a Dulo nemzetségből származó fejedelmek uralkodtak. {21} 

Ez a nemzetség az, amelynek leányait Hunor és Magyar elrabolta. A bolgárokkal szomszédos unugur (ungár) magyarság alkotta meg azt a Magna Ungariát, melynek déli szomszédságában a kozár-kabar nagy birodalom kialakult. A honfoglalást megelőző kazár-magyar szövetségi viszony tette aztán lehetővé, hogy a kozároknak talán hun, vagy hun-bolgár eredetű kabar alattvalói hozzánk csatlakozzanak, s a velük hozott hun hagyományok alapján a Csaba-monda kialakulását elősegítsék. 

A fennebbiek alapján megállapíthatjuk, hogy újabb történetíróink azt bizonyítják, hogy a székelyek nem lehettek hazánk területén vissza- és fennmaradt hunok ivadékai. A helyett többen a honfoglaló magyarokhoz csatlakozó huntöredékekben, nevezetesen pedig a kabarokban vélik feltalálhatni a székelyek őseit, anélkül azonban, hogy a magyarsághoz való rokoni kapcsolatot közelebbről meghatároznák. Ezen a réven vélem én is megfejthetőnek és további történelmi, nyelvtörténeti, néptudományi és embertani kutatások nyomán megfejtendőnek a székelyek eredetét. 

Legújabban némelyek más irányban keresték a megoldást, de sikertelenül. 

Karácsonyi János előbb az ős-székelyeket erdőirtóknak s nevüket a szlovén nyelv vágást jelentő sjek és a török -li képző összetételének vélte. {22} Méltán jegyezték meg erre, hogy nincs példa rá a történelemben, hogy egy nép idegen nyelven nevezze magát s elképzelni is lehetetlen, hogy a székely szláv szóhoz illesztett török képzővel nevezze magát. 

Karácsonyi maga is feladta ezt a tarthatatlan véleményt, de még messzebb elvetette a sulykot újabb teóriájával, hogy «a régi székelyek ősei a gepidák voltak s a XI-XII. századokban is még gepida (tehát germán) nyelven beszéltek.» Mindezt alig tudja egyébbel megokolni, mint némely germán eredetű személy- és helynévvel és azzal, hogy «a gepidák csakugyan Attila alattvalói, szövetségesei voltak.» {23} 

Balvéleménye helyeslő visszhangot a magyar történetírók között nem talált; de sípot adott az oláhok szájába, kik újabban elmagyarosodott oláh-rokon scytha-dák eredetűnek hirdették a székelyeket. 

Ép oly elfogadhatatlan Erdélyi László «biztos megoldása», hogy a székelyek ősei bolgár hadifoglyok voltak, akik a 895.-i, Etelközből indított bolgár háborúban kerültek volna fogságba s aztán 1150 körül, mint a szebeni királyi ispán katonasága, várőrsége vonultak volna be Erdély legdélibb részébe, hogy ott a betelepített szászok között rendet tartsanak. Mikor aztán a szászok 1224-ben önkormányzatot kaptak s így a székely őrség a németek közt fölöslegessé vált, akkor kezdtek volna áttelepedni a Székelyföldre. {24} 

A székelyek hadifogoly-eredetének «képtelenségét» Tagányi már előbb kimutatta (Erdélyivel polemizálva). «A határvédelmi szolgálat - úgymond - rendkívül terhes volt ... Őseink e föltétlen bizalmat követelő védelmet s annak titkait nem bízhatták a meghódított bennszülöttekre, még kevésbé bízhatták rabszolgákra - hadifoglyokra. ... Bámulatos stratégiai érzék nyilvánul meg abban, mely az ország határát és határvárait hadifoglyok őrizetére bízná.» {25} 

Ennek a feltevésnek képtelenségére vall az is, hogy egy hadjárat alkalmával idegen földön nem lehet hadifogollyá tenni egy egész népet az ő egész nemzetségi rendszerével, s hogy a bolgárok csakhamar a besenyőkkel szövetségben indított bosszuló hadjáratuk alkalmával honfitársaikat kétségtelenül felszabadították volna. {26} Ez annál inkább megtörtént volna, mert tudvalevő, hogy ez a sikerült ellentámadás indította a magyarokat az Etelközből való kivonulásra. De eltekintve ettől, tudjuk, hogy a mi hadifoglyaink nemrég a világháború után Szibériából is hazavergődtek; mennyivel könnyebb lett volna a bolgár hadifoglyoknak hazajutni a közeli szomszédságba. Az is elképzelhetetlen, hogy hadifoglyok idegen országban egységes új, külön nemzetet alapítsanak. Az eszegel bolgárokról szóló perzsa-arab tudósítások különben sem az al-dunai, hanem a volga-doni bolgárokra vonatkoznak. 

Szabó Károly a régi erőltetett megoldásokra azt mondotta, hogy «én lefekszem, és még szebbet álmodom.» A Karácsonyi és Erdélyi megoldásai még álomnak sem szépek. A kérdés megfejtését nem vitték előbbre, de versenyre keltették az oláhok fantáziáját, hogy még képtelenebb teóriákat gyártsanak a székelyek eredetéről. {27} 

Gombócz Zoltán nyelvtörténeti és összehasonlító nyelvészeti úton igyekszik megvilágítani a magyarok őshazáját és vándorlását. {28} 

Elfogadja gróf Zichy István feltevését, hogy a magyarság, mint a finn-ugorságnak kezdettől fogva legkeletibb tagja először jutott át az Ural keleti oldalára az erdő- és a sztyeppe régió határára. Itt kezdődik bolgár-török törzsek hatása alatt a magyarság megszervezése; itt tér át a magyarság ugyancsak török hatás alatt a halászó-vadászó életmódról az állattenyésztő, földművelő életmódra, majd a népvándorlási mozgalmak során lekerül Kaukázus-vidéki hazájába, az úgynevezett Lebédiába, a Don és Kubán közé, ahol a bolgár-török hatás folytatódik (a VI. században) és az alánság hatása megindul, vagy legalább intenzívebbé válik. Midőn a kaukázusi bolgárság egyik csoportja, valószínűleg kozár hatás alatt, észak felé vándorol (a VII. században), magával viszi Volga-Káma-vidéki hazájába a magyarság egy töredékét is. Gombócz szerint ez az a magyar csoport, amelyről a XIII.-ik századi utazók, mint Magna Hungaria lakóiról hírt adnak, amely csoport a mongol betörés forgatagában nyomtalanul eltűnt. 

Hóman Bálint elmélete szerint «az erdélyi székelység nagyobb zárt tömegben megtelepedő ősfoglaló nép vagy törzs volt. Ők voltak Erdély egyedüli honfoglalói.» Nemzetiségükre nézve azt vallja, hogy «a székely nép a magyartól különböző, de a magyarral rokonnak, azzal együtt hun származásúnak tartott önálló nép, vagy törzs volt.» Szerinte «a székelyekben egy az avar birodalomhoz tartozó és ennek bomlása után a IX. században Erdélybe húzódó néptöredéket kell látnunk», és pedig olyat, mely «a hunnal azonosnak tartott és a hun hagyományt őrző török-fajú nép: az avar, bolgár vagy az avar uralom idején hazánk területén történelmileg kimutatható hun törzsek valamelyikének ivadéka.» {29} 
•	

Végezetül, már csak a teljesség kedvéért is, összegeznem kell saját megfigyeléseim és a helyszínén a gróf Zichy-féle expedíció alkalmával (1895-ben) a Kaukázusban szerzett tapasztalataim alapján a történeti adatok egybevetésével formált véleményemet a székely nép és név eredetéről. {30} 

Ahová a mi ősmondáink és nemzeti krónikáink utalnak, az a Scytkia (Dentumoger = doni magyar ország) {31} a Don torkolata, a Meotisz-tó (az Azovi-tenger, a Fekete-tenger északkeleti kiágazása) s a Kubán alsó folyása vidékén terült el. Itt űzték Hunor és Magyar a csodaszarvast; innen kalandozva a pusztába találtak rá Belár (bolgár) király népeire és Dúl alán király leányaira, kiket rabul ejtve s a meotiszi hazába víve nőül vettek s tőlük származott a hun és a magyar nemzet. {32} 

Ezekben a mondákban és szájhagyományban történeti eseményeknek és nemzeti fejlődéseknek magva rejlik és pedig a hun-magyar-bolgár rokonság és az alán szomszédság emlékezete, mely történeti és nyelvészeti adatokkal is igazolható. 

Ez az összekeveredés Attila hun világbirodalma szétbomlása után történt, miután a hunok egy része visszatért a Fekete-tenger mellékére, melynek közelében, a Kaukázus feletti pusztákon akkor már a magyarok ősei is tanyáztak. {33} 

Kitűnik a konstantinápolyi (V-VII. sz.) görög történetírók tudósításaiból, hogy a különböző hun-bolgár-magyar törzsek a Meotisz vidékén összekeveredtek és ideiglenesen államközösségben is éltek. Így a VI. század elején a Fekete-tenger keleti partvidékén egy kisebb hun-bolgár-magyar birodalom állott fenn, melynek az Attila hunjai közül való Dúló-nemzetségből származó, keresztyénné lett királyát Gordát a régi hithez ragaszkodók élén öccse Magyar (görögösen: Muager) buktatta meg (528. Kr. u.). 

Hunor és Magyar mondája ezekről a népkeveredésekről regél, bolgárokat és Dúl királyt emlegetve. 

A hun eredetű avarok keletről előnyomulása a VI. század derekán megzavarta, részint magával ragadta, részint szétszórta az útjába került népeket. Az Attila örökében alapított új avar birodalomban voltak hun töredékek, bolgárok s hihetőleg magyarok is. 

«Azt tapasztaljuk, - írta Thury - hogy a VI. századtól fogva a XIII. századig 37 történeti kútfő hunoknak tartja és nevezi az avarokat; bátran megállapíthatjuk tehát azt az igazságot, hogy az ún. avarok éppen úgy hunok voltak, mint az Európában előbb, ti. 375-453-ig szerepelt hunok.» {34} 

A székelyek - Thury szerint - valósággal a hunok maradványai, de azoké a hunoké kiket az idegen írók avaroknak is neveztek. {35} Az kétségtelen, hogy bolgárok nagy számmal voltak az avar birodalomban s Baján kagán halála után a főhatalomért is versengettek. «A bolgárok között pedig - Nagy Géza szerint - lehetetlen, hogy magyarok is ne lettek volna. Hiszen Kuvrát (a volgamelléki hunokat bolgárokká egyesítő VII. sz. királyuk) egyik népét unugurnak nevezik a bizanci írók, s azt az azovi hun királyt, kinek székhelyén tűnik fel Kuvrát, Muagernek hívták, a Kuvrát által alapított Dúló-dinasztiát pedig a magyar mondák is ismerik. Árpád nemcsak idegeneket, nemcsak rokon népeket, hanem magyarokat is talált e hazában. A magyar faj régebbi itt, mint a honfoglalás. Lehetséges, hogy már az avarokkal is jöttek, de ha előbb nem is, a VII. század utolsó negyedében a magyar bevándorlás is megkezdődött. Mondáink a székelyekben keresik ennek az első rajnak az ivadékait.» {36} 

Az avar birodalmat Nagy Károly frank király három hadjárata 791-799. Kr. u. szétrobbantotta. Maradványai részint meghódoltak s a dunántúli határszélen telepíttettek le, melyet a németek Hunniának (Hunalantnak) neveztek még néhány évtizedig. Ezek lehettek a magyar honfoglalás utáni nyugati székelyek elődjei. A menekült avarok a tiszántúli s erdélyi avar erődítmények közé vonultak vissza. Ezek között lehettek a Csiglamezőre menekült hun-székely maradványok, kik aztán a honfoglaló magyarokhoz csatlakoztak. Azok a bolgárok és más volgai törzsek pedig, melyek a mai Bolgárországot (678) alapító Aszparukh korában Pannóniába vándorolva az avarokkal társultak, Nagy Károly irtó hadjárata következtében bizonyára al-dunai hatalmas rokonaikhoz csatlakoztak. A tiszai bolgárság, melyről a magyar hagyomány beszél, ezeknek lehettek ivadékai. {37} 

Nagy Géza legutóbbi véleménye is az volt, hogy «a székelyek Kuvrát VII. századbeli hun-bolgár népéhez tartoztak, s nevük összefügg az eszegel-bolgárok nevével.» {38} 

A magyarság zöme az avar birodalom rombadőlése idején a donvidéki Lebédiában tanyázott. {39} Doni magyarokat (Dentumoger) emlegetnek a magyar mondák is. Az arab és perzsa írók (Ibn Rusztah, Gardezi, Al-Bekri) szerint a magyarok (a IX. században) «a besenyők és a bolgárok földjéhez tartozó Eszkel vidéke között laknak.» Az eszegel (eskil, isgil) nép a volgai bolgárok egyik törzse volt. {40} 

Lebédiában történt a kazároktól elpártolt kabar nép csatlakozása a magyarokhoz, a hét törzshöz nyolcadikul sorakozván. {41} A magyarokat és a velük egyesült kabarokat a besenyők támadása szorította ki Lebédiából, amikor is a nép zöme a Dnyeperen túli Etelközbe költözött át; {42} egy része pedig visszament «Perzsia felé», melynek határa akkor a Kaukázusig terjedt. {43} 

Ott a Kaukázus hegylánca feletti mezőségen és völgyeiben máig is él egy néptörzs, mely magát kabardnak nevezi. A Malka, Bakszán, Csegem, Cserek és Terek folyók völgyében laknak s tartományukat a Terek két részre osztja: a nyugati Nagy- és a keleti Kis-Kabardára. 

Ezeken innen a Kubán és mellékfolyói mentén a mostanság cserkesz (saját nyelvükön adighe) gyűjtőnéven nevezett népnek más törzsei élnek: sapsi (sabszik, sapsug), abaza, abaszek, beszléni stb. nevek alatt. 

Nyelvük (a kabardokkal együtt) egy és ugyanaz, csak nyelvjárási különbség van köztük. Néptípusuk, ruházatuk, szokásaik, jellemvonásaik, foglalkozásuk feltűnő rokon vonásokat és hasonlatosságot tüntet fel a mi népünkkel. Főfoglalkozásuk az állattenyésztés és a földművelés. Főként a lótenyésztés az, amire legfőbb gondjuk van. Kitűnő lovakat tenyésztenek (a kabard bélyegű s általában a cserkesz ló hírneves, keresett árucikk) s ők maguk is mesteri lovasok. Címeres szarvú fehér ökreik, teheneik a mi ősi marhaállományunkra emlékeztet. Ruházatukban a testhez álló cserkeszkabát, mely derékon szíjjal átkötött s kindsál (cserkesz tőr) lóg le róla, s mellén két oldalt patrontokokkal van díszítve, sokban hasonlít a magyar zsinóros atillához. Téli felöltőjük pedig, a fekete «burka», (ványolt gyapjúnemezből) a magyar gubának édestestvére. {44} Táncuk hasonló a lassúcsárdáshoz; dalaik a mi bús kesergő dalainkhoz. Szőnyegeik olyanok, mint a székely «festékesek.» Italuk árpasör (sera). Feltűnő írta egy orosz tábornok - a kabard nők nemzeti öltözetének s díszítésének hasonlatossága a magyar huszár dolmányához. Ő a cserkeszek szabadságszeretetében, harcias erényeikben magyar hatást és rokonságot lát, s azt hiszi, hogy a magyarok iránt feltűnő rokonszenvük, a vérrokonság vagy régebbi szomszédság tudatában gyökerezik. {45} 

E néptörzsek azoknak az őslakóknak ivadékai, akiket már a régi görög és római írók (Strabotól, Pliniuson, Ptolemaeuson kezdve a magyar Julián barátig) emlegetnek, mint a Fekete-tenger keleti partvidékétől a Kaukázusig terjedő tartomány: Zichia népét. Nevüket görögül zékoi, zékhoi, zikhoi, latinul zichi, zigii írták. Olyan gyűjtőnév lehetett ez, mely általában a tartomány lakóit jelentette. A név máig sem enyészett el, mert a grúzok még most is zikh-nek nevezik az adighe cserkeszeket. Az adighe nevet is a zikhből származtatják. A régi név átalakulva maradt fenn a cserkeszek legnyugatibb ága, a Fekete-tenger parti sapsi (sabszik, sapsug) nép nevében, melynek első szótagja a szabirok nevére emlékeztet. {46} 

Ennek a régi (a Krisztus születése óta ismert) Zichia tartománynak őslakosai nagy népkeveredésen mehettek át a népvándorlás századai folyamán, mert a Meotisz és Kubán vidéke (Zichia északi része) útjába esett a keletről előtörő népáradatnak. A hun-bolgár-magyar, majd a magyar-kabar népkeveredés ezen a vidéken ment végbe. Nyelvészeti nyomokat is hagyott maga után, mert a magyar nyelvben is vannak kaukázusi elemek. {47} Ez a tartomány, a Meotisz vidéke az, hová a hun-magyar rokonság mondái fűződnek. 

Kétségtelen, hogy ennek a vidéknek népe csatlakozott a lebédiai szomszédos magyarokhoz. Ezeket Konstantin császár kabaroknak nevezi, Anonymus kunoknak mondja (akik nála Kievnél csatlakoznak), a nemzeti krónikák azonban székely csatlakozást emlegetnek. A perzsa-arab írók szerint eszegel bolgárok a magyarok don-vidéki szomszédai. 

Minden jel arra mutat, hogy a székelyek nem mások, mint a Konstantin császár által kabaroknak nevezett, de tartományukról magukat valószínűleg szikelieknek mondott, avagy a kabarokkal együtt csatlakozó szikek (szikeliek), a perzsák szerint bolgár (azaz hun eredetű) eszegelek. 

Erre vall, hogy miként Konstantin a kabarok három nemzetségét csatlakoztatja, úgy későbbi oklevelek a székelyek három nemzetségét emlegetik (trium generum Siculi). Erre vall, hogy a székelyek később is a hadban elől jártak, határőri szolgálatra alkalmaztattak, amire a keleti népek a meghódított és csatlakozó népeket használták. Ez magyarázza meg és érteti meg velünk a székelyek hun eredetének hagyományát, hogy onnan az ősi hun földről szakadtak ki, hová a nemzetalapító Hunor mondái fűződnek, s ahol különféle hun népek századokon át éltek. {48} 

A székely népnevet minden valószínűség szerint a meotiszi őshazából hozták magukkal. Törzse megvan a zich (szik) szóban, ahogy a grúzok a cserkeszeket máig is nevezik. Megvan a tartomány Zichia nevében s megvan a zékoi, zikoi népnévben, ahogy őket a görögök írták. A -le, -li, -eli, -uli névszóképző megvan nemcsak a török-tatár, de a kaukázusi nyelvekben is. {49} Úgy, hogy a szikeli (székely) nem jelent egyebet, mint a honnan való eredetet, származást. {50} Rokonjelentésű a scythiai szittya névvel. Verbőczy nem ok nélkül nevezi őket scythuli-nak {5l} s a krónikák betűiket scytha írásnak. 

A székely név tehát ősi népnév, melyet magával hozott az őshazából, s amely megjelöli honnan való származását. {52} 

E szerint a hun eredetű, kabar-rokon szikeli (eszegel-bolgár) székely nép a Fekete-tenger keleti partvidékén csatlakozott a szomszédságukban lakott magyarokhoz. Együtt vándoroltak Etelközbe, együtt hódították meg az új hazát s itt rokon hun, avar, magyar néptöredékeket találván s azokkal egyesülvén, mint ősfoglalók telepedtek meg az új honban, majd tömörültek Erdély keleti határszélein, fenntartván ősi hun eredetük s hagyományaik emlékezetét. 
•	

Hézagos a kép, melyet a székelyek eredetéről magunknak alkothatunk. A hiteles adatok hiányát feltevések és elméletek nem pótolhatják. De a népek eredete rendszerint homályos. A székelyek eredetéről szóló véleményekhez is sok kétség fér s végleges tisztázásához kevés reményt fűzhetünk. Ámde egy nemzet életében nem az eredet kérdése a fő, hanem az, hogy miféle szerepet játszott a történelem színpadán. E tekintetben pedig a székelyeknek van mivel büszkélkedniök: hiteles adatokból megírható történelmük dicsőségére válik a székely népnek. 

1 «A székelyek, kik előbb Attila király népei voltak, meghalván Usubuu (Öcsöb vezér) hírét, mindnyájan békességesen elébe menének ... Usubuu serege előtt az első sorban kezdének Menoumorout (Ménmarót) ellen harcolni.» Öcsöbék «élükön a székelyekkel, Ménmarót ellen kezdének lovagolni.» «Mikor ezt hallotta Ménmarót, hogy Usubuu és Velek Árpád vezér legnemesebb vitézei, a székelyek vezetése mellett erős sereggel ellene jönnek, kelleténél jobban megijede ... A székelyek és magyarok sok embert agyon nyilazának» stb. Béla király névtelen jegyzőjének könyve a magyarok tetteiről. Fordította Szabó Károly, Pest 1860. Újabb kiadása a Magyar Tudományos Akadémia által. Budapest. 1892. 54-55. Pais Dezső: Magyar Anonymus, Budapest. 1926. 

2 A magyar honfoglalás kútfőiben, (a Magyar Tudományos Akadémia kiadásában) 124. 

3 A bécsi képes krónika (M. Florianus kiadása: Fontes Domestici II. 208. 

4 Fontes Domestici II. 218. «Qui more solito preibant agmina Hungarorum.» 

5 Szabó Károly - Szádeczky Kardoss Lajos: Székely Oklevéltár, III. 139. 

6 Kézai Simon mester magyar krónikája, ford. Szabó Károly, Pest, 1862. 39. 

7 Sebestyén Gyula: A magyar honfoglalás mondái. I. 466. 

8 Ant. Bonfini: Rerum Ung. decades. Posonii 1744. kiadás. «Scythuli populi e Scythis ingenuis oriundi» (21.); «Seque Siculos, mutata T in C literam appellarunt» (83.) ; «Sithuli» (416.) «Scythuli vetustissimum Ungarorum genus» (517.). - Verbőczy István: Decretum juris consvetudinarii Pars III. tit. 4. Scituli nobiles privilegiati, ab Scytico populo in primo eorum ingressu in Pannoniam propagati, quos nos corrupto vocabulo Siculos appellamus. - Szamosközy történeti maradványai. II. 374. 

9 Transylvania I. 397. 

10 Magyarország ethnographiája. Budapest. 1875. 299-303. 

11 A székelyek scytha-hun eredetűsége s az ellenvélemények, Kolozsvárt 1879. 

12 Szabó Károly számos tanulmánya eredményeinek összefoglalása: A régi székelység, Kolozsvárt 1890 

13 Ethnographia 1890. 165. 

14 A honfoglalás és Erdély. Ethnographia 1890. 213. 

15 Ethnographia 1907. 326., 1908. 260., 1912. 218., Turul, 1910. 56., Az eszegel bolgárok neve: Századok. 1914. 76. 

16 A magyar nemzet története Szent Istvánig. Budapest, 1900. 240., Az Árpádházi királyok alatt 1893. I. 215. Számos tanulmányában előbb: Századok 1877. 394., 1883. 109. Hadtörténeti Közlemények 1888. 511. 

17 A székelyek neve és eredete. Budapest, 1897. Ethnographia 1898/9., Századok, 1907. 465. 

18 Az avar-székely kapcsolat emlékei. Bp. 1899. Ezek őrizték meg az avar Csiglamező (bekerített országrész), a Sanctgalleni barát leírásáról ismert avar hring (kerítés, gyűrű) dunántúli emlékét, az avarok alattvalóivá lett hun, gepid stb. néptöredékek Attila-kori emlékeit. 

19 Sebestyén Gyula: A magyar honfoglalás mondái. I. és a Gesta Hungarorum, a magyar hősmondák öt könyve. Budapest, 1925. I. és V. tudományos jegyzetei. Ez a magyarázata annak, hogy a délnyugati székely határőrség ő-ző tájnyelve éppúgy fennmaradt a keleti székelység között, mint a regősök emlékét őrző karácsonyi és újévi népszokások azonos emlékei. 

20 A székelyek eredete. Erdélyi Múzeum 18988. és különnyomat, Kolozsvár 1898. 

21 A magyarok eredete, őshazája és vándorlásai. Századok 1896. 795. 

22 A székelyek eredete és Erdélybe települése, Budapest, 1905. 

23 A székelyek ősei és a székely magyarok. Cluj-Kolozsvár. 1924. 

24 A székelyek története. Brassó, 1921. A székely eredetkérdés megoldásának sarkpontjai. (Az Akadémiai Értesítő XXXIII. évf., Budapest, 1922.) 

25 Történeti Szemle, 1916. 302. 

26 Schünemann Konrád: Zur Herkunft der Siebenbürger Székler-Ungarische Jahrbücher, Berlin, 1924. 408., Erdélyi válasza és Schünemann felelete u. ott, 1926. évf. 

27 Szádeczky Kardoss Lajos: A «tündér» Erdély. Székelyek és oláhok. A székelyek oláh rokonságának meséje. Budapest, 1925., Jorga újabban feladta azt a teoriáját, hogy a székelyek nem egyebek, mint elmagyarosodott dák-scytha eredetű oláhok. Legújabban ugyanis a román kultúregylet Gyergyószentmiklóson (f. é. május) tartott gyűlésén azt hirdette, hogy a székelyek ősei kozákok voltak. A «kozák» szó szerinte harcos parasztot jelent, nemzetiségi megjelölés nélkül. (Magyarság, 1927 jún. 1. sz.) 

28 A magyar őshaza és a nemzeti hagyomány. Nyelvtudományi Közlemények. XLV. Budapest, 1908.; A bolgár kérdés és a magyar hunmonda. Magyar Nyelv. XVII. Budapest, 1921. 15. 

29 A székelyek eredete. Budapest, 1921 

30 Kaukázusi utazásunk (a gróf Zichy-expedíció alkalmával)., Erdélyi Múzeum, 1896. és különnyomat. 

31 Értelmezését id. Gombócz Z. a Nyelvtudományi Közlemények XLV. 147-151.; Németh Gy. a Magyar Nyelv XVII. 205-207. 

32 Kézai krónikája a Magyar Tudományos Akadémia millenniumi kiadásában, 479. 

33 A magyarok őseit régebben az V. sz. Priscus és mások által emlegetett onogur (unugor, hunugor) névben keresték. (Lásd gróf Kuun Géza: Relationes II. Cluadiopoli 1895. 64-71.; Thury J. A magyarok eredete, Századok 1896.; Marquart J.: Osteuropasche und ostasiatische Streifzüge, Leipzig, 1903. XXVI. stb.) Újabban mások a szabir népben látják a magyarok elődjeit. (Lásd Fehér Géza: Bulgarisch-ungarische Beziehungen, Keleti Szemle. Pécs, 1921.) Mindkét nép, az onogurok és szavirok a Meotistól kelet felé tanyázott a VI. században, Jordanes (850) s más görög történetírók szerint. 

34 A székelyek eredete, 69. 

35 A székelyek eredete, 67. 

36 Nagy Géza: A millenniumi történet, I., CCCLII. 

37 Nagy Géza: Millenniumi történet, I., CCCLII. 

38 Az eszegel-bolgárok neve. Századok 1914. évf. 75. 

39 Lebédiát eddig a Don és Dnyeper között keresték a történetírók; újabban Marquart, gróf Zichy István s mások a Dontól keletre a Kubán folyó völgyében vélik, a meotiszi régi hazában. Lásd Zichy István: A magyarság őstörténete és műveltsége a honfoglalásig. Budapest, 1923. 

40 A perzsa s arab írók szövegéből kétségtelen, hogy itt a volgai bolgárokról, nem pedig az al-dunaiakról van szó és a lebédiai, nem pedig az etelközi magyarokról. Lásd Fejér Géza: Bulgarisch-ungarische Beziehungen, Pécs, 1921. 

41 Konstantinos Porphyrogenetos: De administrando imperio című művében 

42 Fehér Géza: Etelkuzu területe és neve. Századok 1913. évf. 

43 Konstantinos sabartoiasphaloi népéről lásd bővebben Fejér G.: Etelkuzu területe és neve. Századok 1913. évf. 

44 Szádeczky Kardoss Lajos: Kaukázusi utazásunk. Kolozsvárt, 1898. s a Turul 1917. évf. Magyar-rokon népek a Kaukázusban. 

45 Erckert: Der Kaukazus und seine Völker. Leipzig, 1887. 104. 

46 A háromszéki székely nyelvjárás ma is mondja Sepsi helyett, hogy Sapsi. «Sápsiszángyorgyiek» - írja Erdélyi Lajos: Magyar nyelvi tanulmányok. I. A háromszéki nyelvjárásról. 58. 

47 Munkácsi Bernát: Magyar műveltségi szók kaukázusi nyelvekben. Nyelvtudományi Közlemények 23. 1893. Árja és kaukázusi elemek a finn-magyar nyelvekben. Budapest, 1901. Bálint Gábor meg éppen a magyarhoz közeli rokonnyelvnek tartotta a cserkeszekét. 

48 Sebestyén Gyula: A honfoglalás mondáiban I. 499. ezt írja: «Csaba népe feltámadt halottaiból, mert a keleten csatlakozó kabarok, akik utóbb épp olyan székelyek és épp olyan hun-magyarok lettek, mint a Csigla-lakók, készséggel elvállalták a keletről érkező hun ősök dicső szerepét.» 

49 Munkácsi Bernát: Árja és kaukázusi elemek, 663. 

50 A kaukázusi grúz az oroszt Russuli-nak hívja (a Russ szótól), magát Kartwelinek hívja (mert Kartw-tól származnak), Mingrélia szintén ilyen névszóképzős származtatás Mingr-től. Karabagli, Rustaveli stb. 

51 Pars III. titulus IV. Sunt praeterea Transsylvanis in partibus Scituli (alább: Scytuli) nobiles privilegiati. 

52 A szék szótól nem származhatott, mert a Székelyföld székekre való felosztása sokkal későbbi, mint maga a név. Az 1086-ból már mint személynév is előfordul a bakonybéli birtoklajstromban mint sóbányász neve Scicul (Sziköl) alakba 
[szerkesztés]
Csíki Székely Krónika 
A Székellyeknek eredete és a vitéz uraknak ’s Csik Gyergyo és Kászon szék főnépeinek viselt dolgaik 1533-ban jegyzette ki ’s hozta le Máttyás András, Csik széki nemes Székelyek Veress Deák, Győrffi Mátyás és István Gábor előtt. 1695-ben Martius 14-kén ujra leirták Veress Péter és Bors István Csik széki nemes személlyek Erdéllyben. Ennek mását leirta Farkas János Nepomuk világi pap 1796. melyből fordíttatott. 
1-ső vers. 
A Havasi Dacia Atilla birodalmának felfordulása után foglaltatott el a legvitézebb emberektől a’ Székellyektől; egy nemes nagy szívü és hadi mesterségben gyakorlott nemzettől; mely az idők viszontagsága miatt megapadott. Ezek az örökségeket és hivatalokat Tribusok szerint az Halom, Eurlik, Jenő, Megyes, Adorján és Abrám nemek, ’s ezeknek ágok szerint osztyák egymás között. 
2-dik vers. 
Azoktól a Pannoniában elébb béjött Magyaroktól származván és a havasos földet magok fegyverekkel nyervén ’s azt magok között Tribusok, Nemek és Ágok szerint felosztván, Árpád idejéig egy Rabanbán főigazgató vezér alatt valának, kit egyezett akaratból választottak. 
3-dik vers. 
A’ végre, hogy a’ külső nemzetek ellen hadi vezérek légyen, hogy a Schithák Nabou Fileimjétől az Anakhoharimtol megtalált szeretsendio kellyhe pohár által melly változtatva, de most is meg vagyon, egyházi és polgári törvényeket szolgáltassan ki, a’ közönség végezéseit kihirdesse, azoknak általhágóit megbüntesse ’s ezek az ő lakhellyében előtte ketté vágattassanak. 
4-dik vers. 
A Rabanbánnak lakhellye Budvára vala, a mellyet régi Rabanbán Buda Nábu Fileim még Atilla birodalmának elromlása előtt épitett volt, és ebben az anyavárosban szolgáltatnak vala ki a Nemzet gyülésében a Székelly Nemzetnek minden törvényei a fő Rabanbán által Zándir Hám fő Rabanbán idejéig. 
5-dik vers. 
Ebben az időben jöve el az Hunnusoknak másik Nemzetsége Arpád, Almos fia vezérlése alattés Zándir Hám követeket küldvén eleibe, azt a nemes Nemzetet elfogadá. Mint az Urunk házánál ma is meglévő levelek és régiségek bizonyittyák. 
6-dik vers. 
És eléadván a’ Hatkő vér kövekre metszett Törvényeket ’s Budvárában a’ Rabanbánok módja szerint áldozatot tévén, minekutánna a’ köveken lévő törvényeket megolvasta volna, azokból ezeket szabá a’ maga Nemzetére: 
Hogy a’ Pannon földen a’ főhatalom senkire ne szállyon, hanem csak a’ ki az ő Törsökéből fiu ágon származott. 
A’ melly földet ki maga kezével keres, a’ néki légyen tulajdona, a’ mellyet pedig közerővel keresnek, az a’ szerzők között egyaránt osztassék fel. A’ közönséges dolgok pedig a Nép közakarattyával végeztessenek. 
A’ ki előljárójához hitit megszegi, a’ fő Rabanbán áldozattya alkalmatosságával fejét, jószágát veszesse. 
A’ ki a’ fő Rabanbán méltósága ellen dolgoznék, számkivetésbe küldessék. 
A’ ki a’ fő Rabanbán áldozattyára nem menne, derékba keresztül szurattassék. 
7-dik vers. 
Mellyeket megolvasván, magára szabván, és a’ Rabanbán kellyhéje felibe tévén mindnyájon mintegy vérrel könyvező szemekkel sirának örömekben és jól ivának réája. 
8-dik vers. 
Arpád pedig annak emlékezetére, hogy törvénnyeit a’ mi Székelly Nemzetünktől vette, a’ Székelly nemzetnek a’ maga Tribussából ajánllya Rabanbánnak a’ három fiuval ékeskedő Uopouletet, Uopourt és Uogrount s ezeket végezvén felméne Munkácsra és áldozván ’s a’ törvényeket megnyitván béméne Pannon földére. 
9-dik vers. 
Az Uopoulet feleségének pedig Sarloumnak a’ Nábou Karszaib Chám leányának egy hassal három gyermekei levének, mellynek emlékezetére a’ Zándir Hám felesége az Uopoulet annya a’ Zapori Mágor nemzetségéből való, 888-ban a’ Törökök földin, a’ Hét Erdők havassai megett, a’ havasok szájában, Rákos véginél, nem messze az Olttól, Vacsárkban, az Oláhok földin túl a’ Rabanbán áldozattyához illő házat építe. 
10-dik vers. 
... Azután csakhamar a’ Nemzet egyetértéséből a’ földet fiai között felosztya... Végre általvivén a’ Kelyhét, mellyet még Anakhársis Philosophus Görögországból hozott volt, a’ ki midőn azzal a’ hazájába Görög módon áldoznék, a’ mint mondatik, a’ testvérétől megölettetett. A’ mint Rhadágus Gothus királynak irásaiban, melyek reánk jutottanak és a’ mi Urunk házánál vagynak, iratik, mikor azzal áldoznék, maga házánál Vacsárk földin meghal– és a’ több vezérektől a’ Nemzet egyetértésével Butsuj tétetvén fővezérnek– 
11-dik vers. 
– A’ keresztyén hit béhozattatván, Udropotis az Uopolet fia a’ Sósmezőn megveretik.– – – – – – és a’ többivel a’ Pannon földin főméltóságot visel. – Feleséget hozván, kinek Viktoria volt neve a’ Trácziai királynak............ Mágornak leánya. – És Butont levágván, a’ Rabanbáni méltóságot visszanyeri. De nem lévén bizodalma, fél, mert tunyaságát ’s a’ munkára való tehetetlenségét tartózkodik vala kinyilatkoztatni. Azután a’ báttya fiától megveretik és a’ Tatár havasoknál megöletik. De nem sokára azután Álmos Üdrokhestikos a’ Rabanbánnál kisebb Gyula, a’ keresztyén vallástól elszakadván a’ fő Rabanbánt Ougrount megöli, ’s többnyire a’ Székellyeket. – – – a’ keresztyéneket üldözni kezdi. 
12-dik vers. 
De az Uopolet nagyobbik fia Uopour Sandour Anna Felicitast vévén feleségül, követeket külde István királyhoz. Ekkor kére elébb segedelmet, mellyel a’ Gyulát meghódoltatá. És maga léányát Zélát Sombor urnak adá. A’ kellyhét pedig magához vévén, többé nem engedé meg a’ pogányi áldozatot. (Sok héjja.) 
13-dik vers. 
Ez a’ nagy győzedelem éppen nem csuda, mert abban az időben a’ Székelly katonák és a’ Hét Erdők havasos földe megett lakó kisebb Rabanbánok, az ő tekintetek fenn tartásában igen állhatatosak valának. Jóllehet a Rüka megetti Rabanbán ur Jen Dombon azt meghallván, midőn az ő leánya Szombathegyallyi föld Rabanbánja fiának Sonstarus Boursnak elmátkásittatott, a’ vár segitségére, hogy a’ kellyhét viszszavegye, kétszáz katonával jöve. 
14-dik vers. 
De Uopour Sandour, mikor az ő testvére a’ Hét Erdők orrához, az ő nevéről neveztetett földre: Zetelakára vonta volna magát, éppen akkor készülvén a fia ellen hadba, megütközék Ikával s őtet megvervén, Ika elvoná magát tul, az Ügy vize mejjékére és ott házat épitvén magának, meghala. Maradának fiai: Ika, Dombon, Bordous, Játt, Deme, Kállo, Gázon. De ez az utolsó elüzeték a’ többitől, mert az öcscsit Lenconomaarácsot megölte vala. 
15-dik vers. 
Azért Oupour Sandour, Ika Rabanbán testvére, mikor táborba szállott, ezt a’ Gázon Harkánt a’ testvére fiát Pánnal együtt kénszerité, és a Nyürgőcz havassa megett való völgyet nékie adá; s maradéki ott telepedének meg. Gázonnak pedig öt fia marada: Czut, Cserthe, Matharáts, Vére, Blásu; kik közül Harkásznak téteték Blásu, Gázon Harkásznak nagyobbik fia, kiről a Gázon földe neveztetik. 
16-dik vers. 
Ezeket megszállitván pedig, az Uopour fia, s az Adekporois fiai változó szerencsével csatáznak vala ki Bálványos várából. Emlitést érdemlenek köztök: Bobi, Advok, Boud, Gethe, Sterayny, Jet, kik az Uopour Sandour fiát az attya ellen hatalmoson oltalmazzák vala. De elérkezvén az István király segitsége, meggyőzé a’ fiát. Melynek emlékezetére István, a’ Hét-erdők földe megett, a’ havason a’ Rabanbán Uopoulet fiával Betsekkel kápolnát épittete. 
17-dik vers. 
A’ Betsek fiai valának: Köröus, Csalha, Bánde, Győrffi, Papolcz, Illancs, Tivád. Kiket azután a Pannon király nagy földdel ajándékoza meg. Mert Pannon földön szinte akkor szakadván magva Sállyának, a’ nagy ajándékra alkalmatosságot szolgáltata. De a’ nagyobbik fiunak, Köröusnek nem tetszék a’ Pannon föld, azért haza jöve a’ fiaival. Ezek voltak: Aarad, Roka, – – – – Jama, Orre, Cseke, Pereny. Az apjok házat épite magának és fiainak. Innen neveztetik a’ Csalhafalvi föld Körös háza mellett. 
18-dik vers. 
Ezért pedig nagy része megharagvék a’ Székelly nemzetnek a’ Pannon királyra; sok Tribusok felkelének ellene, de Uopour Sandour – – – az ötcsével, Andorással és az István segitségével ellent álla. Elpusztitá ’s üresen hagyá a’ Nyürgötz (Nyerges) havasain és Gümetz (Gémes) földin tul lévő földet, és a’ kellyhe felibe arany keresztet tétete ’s a’ nagyobbik fiát, Istvánt, a nemzet egyezéséből a királyhoz küldé. – – – 
19-dik vers. 
Azután, minekutánna a’ keresztyén hitet béplántálta volna, látván, hogy mind a’ maga földe, mind a’ több Rabanbánoké a’ villongásokba megnéptelenültenek: az atyafiai maradékait tevé a Gümez megett való üres földre. Andorásét, az Uopuolet fiáét, Ambort, Gögöt, Kabot, Ladont, Lagaást, Doobot. Esmét a’ testvére fiait tevé Boudvára környékébe. Ezek között emlitést érdemlenek az igen derék katonák; Sámbor, ’Sebő, Koszláth, Örön, Jet, Ivány, Gellyén, Uogroun. A’ Nürgötz havasa megetti földre pedig tevé testvére, Ouroun fiait. Kik között emlitésre méltók: Botz, Zököl, Borida, Beel, Gere, Forroun, Lap, Nag, Zimány; a’ mely két utolsót Boudvára mejjéke földire fogadá bé. Sámbáár az Uogroun Rabanbán fia mene Maré földire, nem messze a Kükül vizétől és Kadits földétől, ki Zándir Hám alatt Uspoulát előtt Boudvára vezére vala. Minekutánna a’ keresztyén hitet e’ szerént béplántálta ’s a’ Székelly nemzetben azt megtartotta volna – – – egygyik a’ kissebb Rabanbánok közül nemzeti (prophanum) áldozatot tévén– – – 
20-dik vers. 
– – – A’ Pannon királyhoz jeles és uri férfiakot külde. Ezek valának: Szörcoe (Szörtse), Kénur, Bourzon, Hegyur, Vér, Tuter. Esmét a’ nemes katonák nemzetségeiből a’ bátor, vitéz férfi az Oult mellett Báátor és Blásu, Foduor a Vatsárk földéről és az erős férfi, Csák nevezetü, ki nagy nemzetségnek törsöke; fiai a Nürgötz megi földön laknak. Esmét Lázu, Foduor, Fián, Erőss; Markous, Csák, Özmér, Kasza, Árkos, ki Pannon földére kiszálla; de azután az ő maradékából Csák Iván visszajöve. Esmét az ő kissebbik fia Uopour Görgő, a’ ki a’ magáról neveztetett földön lakék és kilencz fiai valának: Bours, Ous, Cseke, Láz, Balou, Osvát, Szodor, Thordáth, Szabou, Oszony. 
21-dik vers. 
Ugy, hogy minden pénzbeli adótól menteknek tartassanak. A’ mely egyezés megesvén, ennek a’ dolognak és kötésnek örök emlékezetére Uopour Sandor Rabanbán egyik fia, Arad a’ maga Tribussával általtéteték a’ Zarán Tribussa földitől nem meszsze, szinte a Pannon széle földibe, a’ Blackusok havasi földére. Szállás Pataka mellé. – Azért a’ nemzetségek örökösen azt végzék, hogy a’ királyt és Pannon földe népét észak felől magok szabadságokban bántódás nélkül megtartyák. Azután a király oltalmára, mellette száz lovast tartanak. Azután a királynak, mikor válosztatik, megházasul, vagy fia születik, ökörsütést adnak. Ha ki pedig, akár a nagyobb, akár a kisebb Rabanbánok vagy Harkászi hivatalban lévők közül valamit inditana a’ Nemzettel, az a’ fő Rabanbán itélete alá vettessék. A’ melyek a Nemzet végzéséből az előbbi százakban, minden esztendőben megújittatnak vala, a’ mái napig. 
22-dik vers. 
Visszaérkezvén a követek ’s a’ fő Rabanbán nemzeti módra áldozatot tévén a’ várban, a’ nemes királynak márványkőre metztzett feleletét elémutatá és felemelvén a’ kelyhe felibe tévé. És minnyájon nagy örömök között fogadák a Magyarok királya tettzését. És a keresztyén hitet, mint közönség végzését, a’ Rüka (Rika) földe havassain túl (Három széken) minden kis Rabanbánok között kihirdették. És azt elfogadván, az áldozatokat kiirták. De nem a nemzeti áldozatokat, mert a’ nagyobb dolgokról való tanácskozásokban a’ legfővebb Rabanbán parancsolattyára minden Székelly egybegyül vala. 
23-dik vers. 
Mind a’ katonák, mind a’ kisebb Rabanbáni méltóságban lévők és Gyulák, ugy a’ nagyobb Rabanbánok is egyenlő szabadságokkal élnek; kivévén a Gyulát és Vezért, kiknek ketten mindenkinek a’ Nemek és Ágok előtt vala helyek. Mind a’ polgári, mind az egyházi dolgok megitélésében; a közönséges végzéseknek kiadásában és ezeknek általhágóinak megbüntetésekben. Mely szabadsággal csak a’ fő Vezér élt a’ legfőbb Harkász és Gyula jelenlétekben. 
24-dik vers. 
Minden Harkász alatt volt 5 Rabanbán és minden Rabanbán alatt két század, egyik lovas, más gyalog, kiknek fegyverek kopja és nyil volt. Egy nagyobb Rabanbán alatt volt három Harkász és a’ Gyula alatt is annyi; és mind ez a’ hat a’ Tribusoknak nagy Gyulája alatt. És ezek a’ Gyulák a’ Nemzet fővezére alatt, kinek lakhelye Boudvára volt. Ennek szinte a’ végibe (Udvarhelyen) lakék a’ legöregebb Gyula, a’ Küküll vize mellett, a’ hol a’ kisebb Gyula parancsolatainak általhágói megbüntettetnek vala. Ez fő Harkásznak is neveztetett. A’ kiknek a’ becsületen kivül nem volt több szabadságok, mint másoknak. 
25-dik vers. 
A’ nagyobb Rabanbánok lehetnek vala Nemzet fővezérei, millyenek voltak: Uopoulet, Zandir Hám, Boud Hám, Khán Ursulczon, Honat, Csolha, Zeke, Nüros, Nüroi, Asmidios, Trokhinos, Bauda, Khio Baudara, Igio adectos, Norokhilikos, Nypapharis, Düdoreküni, Admesada, Yas, Ustulu, Uopour, Apa, Bank, Halab Irnák. Ez az utolsó Halab Irnák jöve az apja birodalmának felfordulása után az Havasos Daciába – de ennek megtartása ugy látszik, hogy a’ mostani zürzavaros időkben, a’ mi főnépeink által egésszen felhagyatott. 
26-dik vers. 
Mikor pedig a’ Király az Erdélyi Vajdát Gyulát, kit maga tett volt Vajdává, meghódoltatá ’s helyébe Zoltánt tevé; István, a’ Sandour Rabanbán fia, a nemzet akarattyából külföldről hoza magának feleséget: Katát és három fiai születének egy hassal: István, Sámuel és Gergely, kik között azután felosztá a’ maga kereste földét. A’ Törökök földe Vatsárkon tul juta a’ nagyobb szülöttnek Istvánnak, a’ magvaszakadt Kénur Rabanbán földe Gergelynek, ezen a’ földen kinoztatja vala Kénur még Uopoulet idejében a’ tolvajokat és gonosztévőket és a’ fia Ivány a testvérétől kiüzetvén a Lokott havassára szállott volt meg ’s ott hagya maradékot. Sámuelnek pedig a’ legkissebbnek juta Agyfölde a’ Kükül mellett. 
27-dik vers. 
De osztály közbe – északi nemzettől követek érkezének hozzája és más minden kissebb Rabanbánokat egybegyüjtvén a’ Rákos völgyébe, a’ hol ott a’ nemzetnek nemzeti áldozattya tartatik vala (mert a’ fiai között az ő földit, tiz Rabanbán osztya vala) az északi népeknek Steleráji ilyen választ vevének. Mi Atilla Hunnus Székelly nemzetnek maradéki Havasos Dáciában lakók, a’ Hét-erdők földe megett Rákos völgyébe, a’ ti nemzetségtek kivánságát vévén és abban megakarván egyezni, Majránát Uopour Sándournak, a’ mi fővezér Rabanbánunknak leányát, a köztünk való sógorság fenntartására, a’ ti Stelerák Czárotok fiának, Basilnak kivánsága szerént feleségül általadjuk, néktek, mint Boeroknak barátságtok fenntartására. Ugy, hogy az ő virágzó, a’ miénkhez hasonló szabadságokat hadjátok meg ezután is és így eleinknek szokások szerént napkeleti drágakövekkel felékesitvén, elvivék; és a’ mi Rabanbánaink a’ Szereten tul kisérék. Maga is a’ száz esztendős Bousson, Zandirhámnak halála után született fia, Gyula méltóságban lévő, az Uopoulet öccse, lejöve férfi módra az Atilla fia Irna barlangjából a’ több Rabanbánok közé, kiki a’ maga Tribussa szerént egybegyüjtvén a’ maga fiait, u. m. Abaáts, Uopour, Béél, Uozon, Entséé, a Deme földében, Zoltán; Madaras földéről esmét az Andorás fia; esmét a Nömöz fia; esmét az Uogroun fia; esmét Ika a’ Dombon fia az Uopoulet Nemzetségéből (maradéki most is Dombinak hivattatnak Háromszék földin, Ikafalván). Esmét Zököl (a’ kitől Székelly, Killyén földnek ura). Esmét Enőz; esmét a’ Hét-erdők földe előtt lakók, a’ hol a’ Hét-erdők fő Rabanbánja Uopour lakik. Esmét Gyula, Ount, Nagy (a’ kitől a’ Marefalvi Nemzetség a’ Mare földin). Esmét Zimány és a’ fia Magor Biro; azután Zalán, Forro, Roka, Benke és mások sokan, kiknek maradékaik ma is fenn vagynak. 
28-dik vers. 
A’ Hét-erdők megett való földről pedig a’ fő Rabanbán a’ kellyhe pohár fő örzője, maga helyett küldé a’ fiát, Sándour Istvánt és Abét, ki az Isumé fia vala; azután Hundot a’ Lueeu (...) földe Rabanbánját. Esmét a’ Toportsa nemzetségből, a’ Benus fiát a’ Rüka elől; a’ Béél fiait, az ő földekről a’ Taar havasok előtt, Künvérnek pedig a’ Taar havassa megett való föld Rabanbánjának megparancsolá, hogy mind végig kisérné a’ léányát. A’ ki azután az északi részekben a’ Stelera fiától nagy örökséggel gazdagíttaték meg: mikor Sandour Istvánnak két léányai klastromba menének. 
29-dik vers. 
Ezek meglévén feleséget hozának If. Sándour Istvánnak is, Francisca Maetriada Ivolt, Lengyel nemzetből, a’ kinek kissebb öccse Mihály, midőn az örökséget fel kivánta osztani, őtet meg akarván verni, a’ Pannon földre szalada a’ Don vizén (Dunán) túl; és a’ mint mondják ott hagya maradékot. Azután István magának tartá a’ Vatsárkon túl való földet a’ Zándir Hám feleségétől épített házokkal és a’ kellyhe formáju pohárt, mint maga örökségét a’ Tribusok akarattyok ellen elvivé Boudvárából 1039-ben, mely pohár ma is megvagyon. 
30-dik vers. 
– – jól lehet – – a’ mostani Háromszék Rabanbánjai Uopour János, Béél István és a Potárka nemzetségből való Gáspár pedig kiki maga népével egybeállván, hadat akarának indítani a’ Gümötz földi István ellen, a’ Nemzet poharának elviteléért, de az ő igyekezeteket az idő viszontagsága megakadályoztatá. Mert követeket küldvén Andráshoz, a’ fiát Sándour Lászlót zálogba adá a’ Királynak s ez elfogadá. És így a’ Rabanbánok megijedvén minden igyekezeteket abban hagyák. ? pedig a’ pohárt megtartá. De Boudvárát vissza nem veheté többé – és így a’ Hét-erdők havassai megett való földek Sandour Lászlót választák magoknak fővezéreknek, kit András a’ Lengyelekhez küldött volt követségbe, de úgy, hogy a’ Székelly nemzet vezérétől fügjön. A’ több Rabanbánoktól pedig nem. És András királyhoz ez okon a’ jeles katonát Jan Lajost küldvén, Andrástól ez az elszakasztás jóvá hagyaték. 
31-dik vers. 
Ezek folytába Zoltán meghalván az országot felosztá, Andrást és Bélát az Erdélyi vezért, a’ mi Királyunkat maga mellett tartá – 1049-ben. Minekutána pedig István király már régen megholt volna, a’ dicsőséges és győzedelmes Királynak halálát meghallván a’ Bessusok, a’ Gümötz mege földin lakó keresztyén Székellyeknek hadat izenvén, bé akarának ütni. De a’ Székelly Nemzet fegyverre kelvén, kihajtá őket emberül, messze a’ maga földétől az András vezérsége alatt, ki Ambor Vida Josa fia vala. De más Tribusok ennek a’ győzelemnek dicsőségét akadályoztatni akarák. Uopour vezér Bálványos várából Andorás vezért ebéd felett megölé és fővezér Andorás földét elfoglalá, ki a’ derék katonának Zámbounak, a’ Szerany fiának fia vala. 
32-dik vers. 
De az Erdélyi vajda Béla megtudván a’ keresztyén Székellyeknek veszedelmeket és az Andorás vezérét is, a’ báttya halála után a’ pogány embereknek Gyula várában fejeket szedeté. Ezek voltak: Sandour Gergely, Csangur Elek és Blaskó Gergely, a Bon fia. Esmét a’ Csáki fiak; Sándor István pedig a’ László fia, a’ Gergely testvére, kiüzé az Erdélyi Vajda parancsolatjából Csángur Pált, a’ Csángur Elek attyafiát, a’ jeles katona Kab fiát és a’ Gümetz földit visszafoglalá ’s magának tartá. 
33-dik vers. 
A’ mikor is azután Béla vajda parancsolá, hogy a’ hivatalok ne neveztetnének a’ régi szokás szerént; hasonlóképpen se nemzetségek, se várok, se faluk, se kastélyok, hanem a’ Szentek neveit adnák nékiek. A’ honnan a’ lőn, hogy sok jeles Székelly katonák nem tudák magok elejeket ’s leveleiket (mint haszontalanokat) megégették, oly nagy zürzavarban is mindazonáltol találtatának némelyek, kik a’ Király akarattya ellen is elejeknek és lakhelyeknek neveket megtarták. Kiváltképpen Háromszéken, Dombou, Béél, Nömöz, Mikou, Dants, a’ nemes Gyula Körös fia. A’ mostani Udvarhely széken pedig Uogroun, Lázár, Köntz, Biró, Nagy, Zimán, Dállya, Zököl, Turekh (Török), Kadáts sat. De a’ méltóságoknak tiszteletes neveik nem hallatának többé. Nem Rabanbán fővezér, hanem Székellyek ispánnya, nem Gyula, Harkász, hanem Székellyek vice Ispánnya sat. És igy Béla hirtelen változással a’ királyi szék reáesvén, méltán öszveromlék 1063-ban és meghalt 1065-ben A’ kinek ellene szegzé magát Zemere Madaras földéről, de semmire sem tuda menni. 
34-dik vers. 
Azonban Sandour István is Sandor nevet vévén fel, a’ Csángók vezérivel Dottka Busillal veszekedni kezde. De éppen szerencsére egy Miko nevü kétszáz fegyveressel érkezvén, kiüzé a Csángurokat és megszabadítá Sándor Istvánt. A’ mely győzedelméért Sándor Uram Hadnagy megengedé, hogy a’ maga nevéről nevezett és ma is virágzó várat: Mikó várát építse. Azt mondják, hogy ez derék katona volt, Pannon földéről való nemes ember, Uramnak fiának hivattatott, 12 várok birodalmától fosztatott meg. Maradéka ma is az ő nevét viseli. 
35-dik vers. 
Mely dolgot László meghalván a’ Nemzet egyezéséből, a’ Hét-erdők földe megett bőv örökséggel ajándékozá meg Mikót, ugy, hogy azután Szék századossa lőn s ’maradéka nemesi nevet kapa. És ugy szereté őtet (László), hogy midőn Erdélyt megjárván, a’ Vatsárki földön tul, Istvánhoz ment volna, az ő Szilvási Erzsébettől született leányát, Katát, Mikó Pálnak eljegyzé és a’ lakadalomba maga is ivék örömében a’ Nemzet poharából. A’ mikor is egy nehány Tatárok béütvén a’ Székbe, Sándor István kihajtá őket és azért ajándéba nyeré a Törtsvárához tartozó földet a várral együtt. És ekkor erősíté meg László Gázon földit, mint széket. 
36-dik vers. 
A’ nagy Boudvárának elromlása és töröltetése után Almus lőn minden Székellyeknek herczegjek. A’ ki alatt, midőn gyülés tartatnék, Urunk mostani völgyében a’ Lokott földin, a fő Székellyek, sokaknak nem lévén fiak, a’ leányt bé akarák vinni a’ más Rabanbánok örökös jószágokba is. De István Almus herczeggel ellenek álla. A’ honnan a’ végezteték örökösön, hogy ha mely testvérek közül egyiknek fia, a’ másiknak csak léánya lenne: a’ leányra attya öröksége szinte ugy szálljon, mint a fiúra. A mely leszállást a’ régi vezéreknek u. m. Uopoletnek maradéki is magokévá tévén, azt nem tentával, hanem emberi vérrel álliták meg a’ Rákos mezején; a Székellyek Ispánja László jelenlétében. Ekkor tartá menyegzőit az István léánya, Drusilla a’ nemes Kálmány Lászlóval, a László király várába, a’ Hét-erdők havassai földe közepében. A’ mikor is, midőn a’ kellyhe pohár Drusillának adattatnék, egy a’ kisebb Rabanbánnak maradékai közül kiragadá: A’ léány házasittassék ki, ugy mond, és attya jószágát, mely a’ Székelly országban vagyon, vegye a’ fia. És ez a’ leszállás a’ régi Rabanbánok jószágaiban; a többiben pedig a’ szokás szerént, ha két testvérek lesznek, kik közül egyiknek fia, másiknak léánya vagyon, a léányra szálljon. De István, mint egész Bourzon földének ura, általüté őtet és azután senki nem meré kiragadni a’ pohárt. 
37-dik vers. 
És ezek esének a’ derék királynak, Lászlónak jelenlétében és az ő fia, Kálmán László előtt, mikor Drusillával menyegzőit tartotta. Kinek testvérit, Piroskát, ki Irénének neveztetett, midőn a’ Nap Keleti Udvar a’ Székelly földin vitetné keresztül, az őtet kisérő Székellyek közül, a’ Héterdők földin, sokakat megajándékoza, a’ Székellyek Ispánjai tartásokra szolgáló földök nem tartozván a’ Székelly földhöz. 
38-dik vers. 
Sandor István meghalván, az ő felesége, Erzsébet a' dicsőséges Béla király idejében két száz fegyveres embert vive Törtsvára földére, mely a' férjének ajándékoztatott volt, a' tolvajok ellen. És azt megtisztitván, a' Gümetz földivel egygyütt által adá a’ fiának. Feleségül pedig adá nékie Gögő Annát, egy Lovas Rendből és Uopoulet Nemzetségéből való lovas katona leányát, egy igen bátor szivü asszonyt. A' ki Toplitza földin tulajdon kezivel házat épitvén, azt háromszáz tolvajok ellen vitézül megőrzé; kétszázat levágván, a' többit megfutamtatván. Hogy pedig férje nevenapját, midőn ez azt illené – – – ötven fegyveresekkel a' Gümetz földire menvén hadba, a' tolvajokat megfutamtatván s elfogván ugy megrontotta, hogy némelyeket levágván, a' többi mindegyig elfogattatott. Olyan vitézséggel köszöntötte Istvánt a' férjit. Az anyja is öt tolvajt vágott volt le s mikor a' hatodikkal küzködnék, ugy ölettetett meg. – Meghal azután a' férje is. A' gaz Tatárok háromszáz katonáival, kik mind az ő emberei voltanak, levágák, s a' fejét elvágván, testét a' Kükül vizébe veték. Ezt a' várat is a' Tatárok kegyetlen serege rontá el, még László király idejébe, ki maga is megszalada előttek. 
39-dik vers. 
– – – A' derék vitéz özvegy asszony pedig a' Székellyek Ispánja köszöntésére Gyula várába akarván menni – – – midőn menne az Oult vizén által, egy gyermeket, kit a' vizbe vetettek volt, kifogat, Bontz nevü tizedesse által; és azt azután megöleti; a' maga földén életnek és halálnak ura lévén. – De azért az ő katonái reája megharagudván, az ő alatta valóji felingereltetének Zöld Demjény által az Abrám Neméből és Dudor Ágából és Bontza István által az Uopoulet Ágából, erőszakot üzenék rajta – tetemei a' Zandir Hámtól épittetett háznál vagynak letétetve. – A több gyermekei közül egyik a' Hét-erdők földin telepedék meg, azt a' tolvajoktól megtisztitván. A' más fia a' Kénos földit visszavévén, azt békességgel birá s maga maradékit ott terjeszté. János pedig Kálnoki Nemes Katát vévén feleségül, a Lengyelekhez méne s tizenhét esztendeig ott mulatván, ugy jöve haza s a' maga várát, melyet a' Tatárok elpusztitottak volt, esmét megépité. 
40-dik vers. 
Ez mikor Bláskó lecsendesitésére menne 1200 fegyveres emberrel, Urkohoz a' Gensek fiához térvén, ki volt a' Görgő Uopour fia, Erőss Jánost a' Székelly János kisebbik fiát küldé követségbe hozzája, hogy szünnék meg. De a' követnek azért a' maga földin Csiszér Ferencz Dulo által fejit véteté. Mindazáltal az Uopoulet fia Darabos Tribussának kérésére, mely Gyerla vizitől nem messze, Pannonia földihez közel 'Suknál szállott vala meg, akkor szállittatván oda, mikor az Arad Tribussa az Oláhok havasos földihez szállittatott volt; az Olt vize mellett, az Erőss János fiait, a' maga fia Aba mostani földin nagy örökséggel ajándékozá meg. De azért későbbre azután a' Törökök földe végibe lakó Iván Lászlónak, az Abrám Nemből s Dudor Ágból és Kadácsi Péternek, a Halom Nemből s Dudor Ágból való katonáknak bosszuálló kezeket nem kerülheté el. Hagya pedig maradékot, kik közül a' nagyobb a' Lengyeleknél ezeres kapitány, Péter kolosmonostori apát ur, Rebi mene egy Veropoltzki Lengyel vajdához férjhez, Racha Losonczi Péterhez, egy Pannon földin lakó nemes Magyarhoz; Alna Latzkó Jánoshoz, Uopoulet fia Blasi maradékához; a’ ki az urát más földre vitte s ott hagya maradékot, Panna Vére Lászlóhoz. 
41-dik vers. 
Péter pedig a’ Vezérnek második fia, vevé feleségül Mária Erzsébetet, Losontzi Péter testvérét 1249-ben. Ez vitéz, hadakozó ember vala a’ Gümetz földin, nagy vadász – megevék a’ Naskalát földin, a Tatros vize mellett és számos fiakat s leányokat hagya. Sára a’ nagyobb mene Gyulaihoz, Esther a’ Duna mejjékéte;re, Anna Dölnei Öncze Gáspárhoz. – – – A fiak közt emlitést érdemlenek Sigmond, a’ ki az Oláhországi vajda, Bazarád feleségit szereté. – De Tamás Déák az akkori vajda nyilván megizené, hogy az Oláhot a’ vadhelyekből szakállánál fogva kihuzza. 
42-dik vers. 
De abban az időben 1350-ben Páter Miklós püspök őtet Gyula-Fejérváron számtalan főurakkal együtt megöleti. Felesége volt Basa Anna, a’ Székelly Nemzetből, Uogroun fiának Jetnek és Uopouletnek maradékából. Ettől származék Péter, a’ ki a’ Mikó Pál maradékát, Mikó Annát elvevén, 1411-ben egy fia születék tőle, János. A’ kinek születése után ő válosztaték legelsőbben az egész Csík, Gyergyó és Kászon vezérivé, Stiborits vajda alatt. Kinek jelenlétében, midőn a’ Toplitza és Csomortán közt való völgyben, a’ hol földből egy halom hordatván öszve, a Székellyek fővezérének emlékezetére, az Sándor Dombjának nevezteték és mind e mái napig meg vagyon. Ezek mikor így volnának, a’ Vajda megrészegedvén a’ vezér híre nélkül a’ szecsendió hajból csinált kellyhének, mely ma is megvagyon, talpára ezt iratá: Petrus Sandor 1412. A’ melyért a’ Vajda a’ Vezértől kiüzeték a’ Székely földről. 
43-dik vers. 
Ennek kihajtása után segilleni készül vala Mirtsét Dán ellen, az Oláhokon való uralkodásra való vágyásból – – – Végre sok érdemekkel megrakodva – – a' Báttya – – ő lőn első, a’ ki a’ Rákos mezején béhozá a’ törvényfolyás rendit. Ennek fiának Jánosnak idejében támadának fel az Erdélyi parasztok. De Csák László, akkori ispánja a Székellyeknek, az öszvesereglett tolvajokat, kik Gyergyó völgyibe (most Széknek mondják) az Uopoulet Nemzetségít háborgattyák vala, Hegyallya földe előtt megzabolázá. Mely meglévén, midőn az Erdélyi parasztok ellen készülne, a’ zenebona lecsendesedék. 
44-dik vers. 
Hozzája való kedvéből szerzé nékie Hunyadi János 1430, ki már akkor sok királyoknál hiresebb vala Barkotzi Máriát feleségül a’ Pannon földről. Kitől egy fiat hagyván, Mihály Hadnagy Uram nevüt, a’ Kenyér mezején való ütközetben elesék és ott temettetvén el, ott fekszik. Ennek maradékai, a’ Sándor István és Menyhárt uram házánál levél nem lévén róla, nem tudatnak. 
45-dik vers. 
A’ második felesége Jánosnak Dosa Anna volt. Ez a’ Pannon földin a’ fiu testvéréhez való hitetlenségiért öletteték meg. Mert a’ Sándor Mihályt illető leveleket elégette volt. Azért méltán felakasztaték. A’ János fia feleségét Kriska Hadnagy Uram fiának nevezék. Mert mikor Terekh Sander bekh a’ fiát az asszony akarattya ellen arra erőltette volna, hogy magát nevezze Sándor Jánosnak, a’ Sander bekh fia János ellen háromszáz fegyveres embert vive, halálra keresvén s meg akarván ölni. De János a’ Lokot földre mene s a’ más nemes Linea innen származik. – – – Az Ur földin, az Olt mellett, mint katona, ugy szolgál. Ettől a’ Kriska Hadnagy Uram fiától azért levének fiai: Péter, István, Mihály. Péter vevé feleségül Ugron Katát. 1462-ben születék egy fia: István. 1472-ben az apja meghalván, Pungrátz János vigyáz a’ gyermekre. Mikor felnöve, ezt küldé a’ Vajda Csík országból Hali Bégh Mysia tiszttartója ellen, s felvévén a’ Lovas Rendet Uopour Jánossal s Uogroun Abrahámmal a’ Duna előtt való földön megveré őtet a’ Vajda képibe. Nem is vala csuda! Mivel az egész Nemzetet Tribusok szerént ez az ifiu vezérli s János és Abrahám tanácsolják vala. De mégis a’ Havasalyföldi Vajda, Blád miatt, a’ maga várába Rákos földire kelle magát vonnia és Apor Annát elvevé. Mert az Apor nevet ekkor vevék fel – – Szerencsésen birá a maga várát – A’ Syndoviai Béghnek se vala baráttya; meg is vereték általa. 
46-dik vers. 
Mikor pedig a Pannon, vagy Magyar király hatvanezer arany forintot von, jól lehet házas, de ifiu korában 1469-ban a’ Moldvai vajdát visszatéríté a’ Király hüségére és azután a’ Vajdának Csiko vára adaték; ő maga pedig a’ maga földén tekintetébe s hivatalába megerősítteték. István nemzé Menyhártot, Mihályt, Borbárát, Annát, Pétert, Jánost és Lászlót. Menyhártnak 1530-ban Lázár Anna lőn felesége. 
47-dik vers. 
És ezek 153 darab levelekből summáztatván, három példába irattak meg. Sem több nem irattat, se a’ rövidségért kevesebb. Hitünk szerént bizoníttyuk, tekintetes nemzetes Sándor Menyhárt úr várában, Allszeg földin a’ Csíki háznál Vatsárk és Csíkfalva között 1533 esztendőben. 
A’ kik közüllünk Déáktalan embörök lévén keresztvonásokkal megerőssítettük jövendőbéli nagyobb bizonyságra. 
András Mátyás Csíki törvényes embör. mpr. 
Veress Déák, István Gábor, Győrfi Mátyás. 

Ezen írást szóról szóra maga originalissából leírtuk igaz hitünk szerént, All Csík Széki mostan Taplotzán lakó Veress Péter Nobilis, Fell Csík Széknek hitös Assessora és ugyanazon Széki Szkirályi Bors István Nobilis, All Csík Széki hütös Assessor in hoc Anno praesenti 1695. Die 14-a Marty Csík Szereda privilegiata várossában. 

Veress Péter mpr. 
nobilis. Bors István mpr. nobilis. 

Ego quoque Copiam hanc fideliter ac conscientiose, absque ulla additione vel diminutione transumpsisse, pro notitia pretiosae Antiquitatis testor, Ao 1796. Die 18-a Novembris in aedibus meis Somlyo. 

Joannes Nepom. Farkas mpr. 
presbyter saecularis.
 
Retrieved from "http://www.enciklopedia.gobeportal.com/szekely/index.php?title=Szekely_Enciklopedia_vita:Community_Portal"
Views
•	Project page 
•	Discussion 
•	Edit 
•	+ 
•	History 
Personal tools
•	Belépés 
http://www.enciklopedia.gobeportal.com/szekely/index.php?title=Kezd%C5%91laphttp://www.enciklopedia.gobeportal.com/szekely/index.php?title=Kezd%C5%91lap
Navigation
•	Kezdőlap 
•	Community portal 
•	Friss események 
•	Friss változtatások 
•	Lap találomra 
•	Segítség 
•	Donations 
Keresés
  
Toolbox
•	Mi hivatkozik erre 
•	Kapcsolódó változtatások 
•	Speciális lapok 
•	Nyomtatható változat 
•	Permanent link 

•	A lap utolsó módosítása 2006. november 2., 18:40. 
•	Ezt a lapot eddig 20 alkalommal látogatták. 
•	Privacy policy 
•	A Szekely EnciklopediaROL 
•	Disclaimers 

ff00c0c0c0002222222222222222222202022131313130003131313203012313131300140313131203012131313020403131313201032313130244031313131201022131302441103131313204002313104411410313131201032131304114441031313201032313130144402203131202042131313044020