A motorok története

Az első forgódugattyús motor több
mint nyolcvan évvel az általunk is jól ismert Otto-motor
megjelenése után készült
el, és bár sok előnye van, a
gyártástechnológiai nehézségek miatt egyelőre
nem terjedt el széles körben. Felix Wankel német géptervező (1902-1988) neve
egybeforrt a forgódugattyús motorokéval, bár a XVI.
században már Kepler, a híres csillagász is
foglalkozott ilyen típusú motor megtervezésével.

A motorok, ezen belül is a belső
égésű motorok története 1861-ben
kezdődött, amikor Nikolaus August Otto, a Deutz gázmotorgyár kereskedelmi vezetője
(akit e pozícióból később Gottlieb
Daimler szorít ki) feltalálta a
négyütemű robbanómotort. Tőle
függetlenül Alphonse Beau
de Roches 1862-ben ugyancsak feltalálta a
négyütemű robbanómotort, de ő szabadalmaztatta is.
Hogy mégis Otto-motorként emlegetjük, annak az az oka, hogy 1876-ban ő volt, aki meg is
építette az első működő motort.
Később Rudolf Diesel az általa 1892-ben kidolgozott elv
alapján 1897-ben megépítette az Otto-motor
működésén alapuló dízelmotort. A
dízelmotor az Otto-motorhoz képest jobb hatásfokkal
működik, kevesebb alkatrészből áll, olcsóbb
üzemanyaggal is működik, ám nagy mérete és
tömege miatt, kezdetben nem volt alkalmazható mozgó
járművekben.

Felix Wankel
munkásságának köszönhetően a belső
égésű motoroknak egy teljesen új mechanizmussal
működő generációja indult útjára
1957 januárjának első napján, a sikeres
próbautat követően. A Wankel-motor,
szemben az eddigi motorokkal, nem tolóerőt fejt ki, amit
először a dugattyúhajtókaron keresztül egy
forgattyús tengelyre kell vinni, hanem közvetlenül a tengelyt
hajtja meg, azaz a forgatónyomatékot
átalakítás nélkül hozza létre. A Wankel-motorban nem az általunk ismert
dugattyúk mozognak „fel-le”, hanem egy
bolygódugattyú forog a tengelyen. A bolygódugattyú
domború oldalakkal rendelkező, egyenlő oldalú
háromszög, amely excentrikusan forog egy tengelyen a
dugattyúházban. A dugattyú közepén
található kör alakú, fogazott nyílásban
helyezkedik el az ugyancsak fogazott tengely, amelyek az excentrikus
mozgás ellenére, folyamatosan kapcsolatban vannak
egymással. A forgás közben az ismert
négyütemű folyamatok, úgy mint
„szív, sűrít, gyújt, kipufog”, a
dugattyúoldalak és a dugattyúház fala közti
három térben megy végbe, egyazon időben. Ennek
köszönhető, hogy a Wankel-motor
járása egyenletesebb, csendesebb. A motor
helyszükséglete, tömege kisebb, zajszintje alacsonyabb
és a fenntartása is kíméli a
pénztárcánkat. A forgótárcsák
számának növelésével pedig a
teljesítményük is fokozható.

A hagyományos motoroktól
érezhetően eltér abban, hogy majdnem minden fordulatszámon
a maximális forgatónyomatékot adja le, ezáltal
különleges vezetési élményt ad a sofőrnek.
A Wankel-motor gyártásának
nehézsége az, hogy a különböző
nyomású tereket elválasztó
tömítéseknek jó hatásfokúaknak kell
lenniük, a megkívánt kis súrlódás
mellett, és megfelelő élettartamúnak. A Wankel-motor kivitelezése éppen e miatt a
megszokottnál nagyobb precizitást igényel, ami
megnöveli az árát is. Hozzáértők
úgy látják, hogy e miatt nem is várható
szélesebb körben a Wankel-motoros
járművek elterjedése.

Annak persze nincs akadálya, hogy
kipróbáljunk egy Wankel-motoros
autót: egy Mazda RX sportkocsi volánja mögé
ülve, például, megtehetjük. Csak vigyázzunk,
hogy rá ne kapjunk túlságosan!