4. Szabványosítás 
4.1. A szabványosítás fogalma:
A szabványosítás fogalma a telekommunikációra, illetve a hálózatokra fokozottan érvényes. Csak olyan készülékeket szabad forgalomba hozni, amely a meglévő rendszerben is működik. A szabványosításra azért volt szükség, mert egyre több gyártó jött ki hasonló funkciójú, más működési elvű termékekkel, és a kompatibilitási probléma nem volt megoldható. A gyártósorok átállításának költségei meglehetősen nagyok, ezért szükségesnek látták a szabványosítás bevezetését. 
A szabványosítás során a minőségre is figyelemmel voltak, ezáltal a szabványos termékeknek nem csak kompatibilitási szempontból van előnyük, hanem a minőség biztosítása révén eladhatóbbá vállnak. A szabványosítást három szintre lehet bontani.
4.1.1. A legalsóbb szint: üzemi szabvány
A törekvés alulról felfele történik, igény hívja életre. Kezdetben, az üzemekben, gyárakban kezdtek el szabványosítani. Az üzemi szabvány lényege, hogy például egy olyan vállalatnál, ahol több telephely is van, a különböző telephelyeken azonos minőségben gyártsák a termékeket, ezáltal a két azonos, de más helyen gyártott terméknek meg kell minőségre egyeznie.
Kezdeti szabványosító cégek:
- Számítógépgyártók: IBM, MAC, MOTOROLA
- Telekommunikációs eszközök gyártói: Telecom, AT&T, MATÁV, MÁV
4.1.2. Nemzeti szabvány
	A nemzeti szabványosítás szintje az adott nemzetre, és a vállalatokra kötelező érvénnyel bír. Meg kell felelni az üzemi szabványoknak is. A nemzeti szabvány egy ország belső szabványa. Sok esetben nem éri el a nemzetközi szabvány minőségét, de egyes helyeken még meg is haladja a nemzetközi szabványt. Lényeges, hogy aki a piacon a termékével meg akar jelenni az országban, fontos, hogy betartsa a szabvány követelményeit, mert különben eladhatatlanná válik a terméke.
Nemzeti szabványok:
•	MSZ – Magyar Szabványügyi Hivatal
•	DIN – Német Szabványügyi Hivatal
•	BS – Egyesült Királyság (British Standard)
•	Szovjet Állami Szabvány (ГОСТ)
•	ANSI – Egyesült Államok (American National Standard) (ASA)
Pl.: filmek fényérzékenységének jelölésében 100 ASA = 21 DIN
4.1.3. Nemzetközi szabvány
	Nemzetközi szabványokról akkor értelmes beszélni, amikor az egy országból egy más országba szeretnénk forgalmazni termékeket. Ilyenkor azért van szükség a szabványra, mert nem feltétlen elégíti ki a vásárló országot az eladó ország nemzeti szabványa, így a nemzetközi szabvány módot ad arra, hogy a termékek eladhatókká váljanak, persze ha betartják a követelményeket.
•	Általános szabványosítási szervek:
•	EU: EN – Európai Norma
•	Nemzetközi (ENSZ) – ISO (International Standard Organization)
•	Speciális szabványosítási szervek (adott téma): ENSZ – ITV nemzetközi távközlési egyezség.
1.	Csoport: CCITT – Nemzetközi távíró és távbeszélő egyesület
2.	Csoport: IEEE – Villamosmérnökök nemzetközi intézete

4.2. A szabványosítás menete

Számunkra a nemzetközi szabványosítás érdekes.

1.	Felmerül egy országban egy probléma
2.	Testületi gyűlésen felhozzák (pl. Fax). (A televízió műsorszórására nem sikerült megfelelő szabványosítást elérni: NTSC, PAL, SECAM; a videó sem szabványosított: VHS, S-VHS, stb.)
3.	Alakul egy munkacsoport
•	Javaslati tervet dolgoz ki: DP (Draft Proposal)
•	Ezt elküldi minden szabványügyi szervezet munkacsoportnak.
•	Megnézik, hogy az ő körükbe bele tartozik-e, hogy a teljes egészében szabványos legyen. 6 hónap alatt kell ellenőrizni a javaslatot, majd véleményezni kell. Ez a hosszú átfutás lehetőséget ad más vállalatoknak, hogy ők is elkezdjék a fejlesztést. (Pl., ha a SONY szabványosít, és a lassú átfutás miatt a MATUSHITA is elkezdi a hasonló fejlesztését, előfordulhat, hogy a szabványosítás során megelőzi a SONY szabványát, ezért szükséges más elvet alkalmazni.)
•	A vélemények alapján nemzetközi szabványosítási tervezetet hoznak létre: Draft International Standard (DIS), de ez is még csak egy tervezet.
•	Bizonyos időnként a szervezet összeül, megbeszélik a terveket, és az egész kezdődhet, előröl, amíg egyezségre nem jutnak.
•	A legvégén elkészül a nemzetközi szabvány (IS – International Standard). Előfordulhat, hogy a szabványosítás során csak nemzeti szabvány jön létre (NS – National Standard)

A szabványokról a szabványjegyzékben lehet olvasni, de ezek a dokumentumok nagyon drágák.
A szabvány megkülönböztetésére kódokat alkalmaznak. Ilyen kód például: MSZ ISO EN 9001 – minőségbiztosítási szabvány, ami nemzetközi szinten jóváhagyott Európai minősítésű, Magyarországon honosított szabvány.

5. A Hálózatok
5.1. Egy hálózatban több szolgáltatás

	Az ábrán egy postai levél továbbításának egyszerűsített vázlata látható. A továbbiakban ezen a példán vizsgáljuk a problémákat.

1.	Nem szerencsés, ha az A oldali gondolat eltér a B oldali gondolattól, vagyis rossz információ érkezik.
2.	Az sem jó, ha a két gondolat között csak egy részhalmaz fedi egymást, ilyenkor az üzenet félreérthető.
3.	Akkor jó az átvitel, ha a két üzenet értelmezési halmaza fedi egymást.

A kódolási eljárások nem biztos, hogy jól működnek, és az átviteli közeg is lehet zavart. 
A példa során nyílt átviteli közeget tárgyaltunk. Azért nyílt, mert bárki csatlakozhat hozzá.
A rendszer egyes részeit szinteknek nevezzük.

5.2. ISO-OSI modell

Számítógépes hálózatoknál a szabványosítás során létrehozták az ISO-OSI modellt, amely az adatátvitel folyamatát írja le (OSI – Open System Interconnection, Nyílt Rendszerek Kapcsolódása).
Az ISO-OSI modell egy 7 rétegű modell. Az adatátvitel folyamatát hét részre bontja le.
A következő ábra alapján épül fel, az egyes rétegek között kapcsolat áll fenn. A kapcsolat csak a két egymás mellett lévő réteg között áll fenn, a közbenső rétegek nélkül egymást nem érik el a rétegek. A modellt 1983-ban szabványosították, azóta a fejlődés, valamint az évek óta tartó használat során bekövetkező hibák kezelése miatt, módosult a modell, de mi még a régi modellel foglalkozunk.

Tehát az OSI modellt a fizikai adatátvitel szabványosítására hozták létre.
A modellben a rétegek között logikai kapcsolat van. 
A postai példánk alapján a rétegek között:
•	„Gondolatnak, gondolatként” 
•	Szövegnek, szövegként
•	Papírnak, papírként
•	Borítéknak, borítékként
•	A zsáknak pedig zsákként kell megjelennie a másik oldalon.

5.2.1. A rétegek feladatai
5.2.1.1. A fizikai réteg
Számítógépen az adatátvitel a jelek feszültségváltozása alapján történik. Számunkra ez a jel, amit át kívánunk vinni, digitálisan jelenik meg. A bitek átvitele a fizikai szinten történik. Csak a bitek áramolnak. Nem az foglalkoztatja a felhasználót, hogy milyen egységen, és hogy hogyan megy végbe, hanem az, hogy az átvitel zavartalanul megtörténjen.
A fizikai szint feladata a jel kibocsátása és feldolgozása, valamint a fizikai rétegről a bitek kommunikációs csatornára való kibocsátása, illetve onnan a vétele. Azok az eszközök tartoznak ide, amelyek az áram jelalak változásával foglalkoznak. Ez általában villamosmérnöki feladat.
A fizikai réteg használata egyszerű, mert nem kell a felhasználónak vele foglalkozni, de ugyanakkor a legnagyobb probléma, mert nem tudjuk a zavart felhasználó szinten kiszűrni.
5.2.1.2. Az adatkapcsolati réteg
	Az adatkapcsolati réteg feladata a szinkronizálás, valamint alacsony szintű hibajavítás. Ez a réteg megtördeli a folyamatos bitfolyamot.

A példa alapján látható, hogy a bitfolyam tördelései között hiba van. A hiba felismerésére és kijavítására különféle algoritmusokat használnak. A legelterjedtebb algoritmus, a paritásbit alkalmazása. 
A szinkronizálás során megmarad a csúszás lehetősége, mert ez még nem okoz gondot az átvitel során.
5.2.1.3. Hálózati réteg
	Feladata az alhálózat működése, az útvonal kiválasztása, és a torlódások feloldása.
5.2.1.4. Szállítási réteg
	Feladata: Hardverillesztés az alsóbb és felsőbb rétegek között (hardver – szoftver).
5.2.1.5. Viszonyréteg
	Feladata a gépek közti adatkapcsolat felépítése és lebontása. Ezt a réteget gyakorlatilag a szállítási és a megjelenítési réteg látja el.
5.2.1.6. Megjelenítési réteg
	Adatformálást és tömörítést, kódolást valósít meg. (Például ASC kódtábla alkalmazása.)
5.2.1.7. Alkalmazási réteg
	Nem definiálható, a felhasználói szolgáltatás hozza létre.

6. Az ISO-OSI modell rétegei